ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3204/19  Номер провадження 22-ц/814/1315/24	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Прядкіної О.В., Триголова В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"
на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2023 року, постановлену суддею Турченко Т.В.
за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
В обґрунтування заяви зазначила, що 17.05.2023 року у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» їй було відмовлено у пропуску через державний кордон і вручено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України № 1086. 
Зі змісту даного рішення вона дізналася, що в базі даних прикордонної служби України наявна інформація про те, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.06.2019 року у справі № 552/3204/19 її було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України. 
Згідно з даними АСВП, виконавче провадження № 54424154 завершено 03.11.2022 року та виконавчий лист № 524/6337/16-ц, виданий 21.02.2017 року Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 1064089,25 грн. повернуто стягувачеві. 
Отже, станом на день звернення з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, виконавче провадження завершено, що свідчить про достатність підстав для скасування тимчасового обмеження її, у праві виїзду за межі України. Тому просила суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно неї, яке встановлено ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.06.2019 року по справі № 552/3204/19.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1 встановлене ухвалою Київського районного суду м. Полтави 07.06.2019 року у цивільній справі № 552/3204/19, провадження № 6/552/135/19.
Ухвала суду мотивована тим, що виконавче провадження, в рамках якого ОСОБА_1 було обмежено у праві виїзду за межі України, завершено 03.11.2022 та повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про обгрунтованість заяви ОСОБА_1 та наявність правових підстав для скасування обмеження у праві виїзду за межі України.
Не погодившись з даною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просило дану ухвалу скасувати, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що боржником не надано жодних доказів виконання рішення суду у повному обсязі та, відповідно, наявності підстав для скасування ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. 
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, у Відділі примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебувало виконавче провадження № 54424154 з примусового виконання виконавчого листа № 524/6337/16-ц від 21.02.2017 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 1064089,25 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.06.2019 року задоволено подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федька Є.О. та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань покладених на неї (а.с. 16).
Рішенням міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» від 17 травня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в перетинанні державного кордону України (а.с. 69).
Згідно з даними АСВП, виконавче провадження № 54424154 завершено 03.11.2022 року та виконавчий лист №524/6337/16-ц, виданий 21.02.2017 року Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 1064089,25 грн. повернуто стягувачеві (а.с. 70-74).
Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для скасування встановленого ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно до п. 5 частини першої ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має, зокрема, право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Відповідно до ст. 441 ЦК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції, та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). 
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).
Як вбачається з виконавчого листа виданого на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.12.2016 суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № МКН57-08 від 30.07.2008 в сумі 42501,73 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.08.2016 складає 1056167,99 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 7921,26 грн. (а.с. 4-5).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Благадира Д.Г. від 03.11.2022 виконавчий лист № 524/6337/16-ц виданий 21.02.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1064089,25 грн. повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди. 
У постанові про повернення виконавчого документу стягувачу зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 03.11.2025.
Відповідно до положень частини п`ятої ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, яка визначені Законом України Про виконавче провадження, а також прийняття необхідних мір для виконання рішення суду.
Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнуто переслідувану мету гарантування повернення боргу або виявлені обставини, які б спростовували критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або є інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання у здійснення особою права на свободу пересування.
Пунктом 4 Розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 встановлено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.
При зверненні виконавця до суду із поданням про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України слід довести факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним судовим рішенням, під яким розуміються будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборні сили, події тощо), враховуючи, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи. Натомість, при зверненні боржника із мотивованою заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржнику належить довести факт зміни обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.        
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не надано доказів, що за час, який минув з дня постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, останньою здійснені належні дії для виконання рішення суду.
В даному випадку заявником не було надано доказів на підтвердження існування виключних обставин, за яких доцільним є скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за кордон, а тому підстави для скасування тимчасового обмеження відсутні.
Саме по собі посилання ОСОБА_1 на введення на території України воєнного стану, у зв`язку з чим для збереження свого морального, фізичного та психоемоційного здоров`я боржник потребує виїзду за кордон, ще не є самодостатньою підставою для того, щоб скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з огляду на відсутність доказів виконання покладних на неї зобов`язань.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга в частині направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, які визначені п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Натомість, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 розглянуто по суті.
Таким чином, ухвала місцевого суду, яка є предметом апеляційного провадження, не є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підстави для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відсутні.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За розгляд справи в суді апеляційної інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір у сумі 2684 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь апелянта. 
Керуючись ст. 268, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 3, 4, 383, 384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у сумі 2684 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О. Ю. Кузнєцова

Судді: О. В. Прядкіна

В. М. Триголов