ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" березня 2024 р.                                                                Справа №926/5086/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                            Галушко Н.А.
суддів                                                                                Желіка М.Б.                                                                                                                        Орищин Г.В.

секретар судового засідання – Кишенюк Н.Т.

за участю представників учасників процесу:
від позивача – не з`явився;
від відповідача – Масюк Г.С. – представник.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова група Зернарі” від 08.02.2024 (Вх. № ЗАГС 01-05/405/24 від 09.02.2024)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.01.2024 (повний текст рішення складено та підписано 19.01.2024, суддя Ніколаєв М.І.)
у справі №926/5086/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трітікум_АТ"
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група Зернарі"
про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 2 395571,36 грн.

ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог.
На розгляд Господарського суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Трітікум_АТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група Зернарі" про стягнення 2395571,36 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору №О-04/10/23 відповідач за поставлений товар в повному обсязі не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 2 196 062, 96 грн. Крім того, позивачем нараховано 3% річних, інфляційні та пеню.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.01.2024 у справі №926/5086/23 відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення виконання рішення суду, відмовлено у задоволенні клопотання про нарахування пені до моменту виконання рішення суду. Позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова група Зернарі” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Трітікум_АТ” 2 196 062, 96 грн основного боргу, 147 888,29 грн пені, 28 636,66 грн інфляційних втрат, 12 995,88 грн 3% річних та 29 977,43 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгова група Зернарі” подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.01.2024 у справі №926/5086/23 в частині стягнення 300 000 грн заборгованості, 147 888, 29 грн пені, 28636,66 грн інфляційних витрат, 12995,88 грн 3% річних та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 300000 грн заборгованості, 147888, 29 грн пені, 28636,66 грн інфляційних витрат, 12995,88 грн 3% річних.
Скаржник вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, зокрема, ст.ст. 230, 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.
Апелянт зазначає, що судом не враховано факт блокування руху вантажного транспорту як на в`їзд до Польщі так і на виїзд, а позивачем не доведено факт завдання йому збитків.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Трітікум_АТ" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що таке прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2024 справу №926/5086/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова група Зернарі” від 08.02.2024 (Вх. №ЗАГС 01-05/405/24 від 09.02.2024), призначено розгляд справи на 05.03.2024.
22.02.2024 на адресу апеляційного суду від ТзОВ "Трітікум_АТ" надійшла заява про забезпечення позову. Позивач просив розглянути дане клопотання одночасно з ухваленням рішення по справі та забезпечити виконання рішення в порядку забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу – ТзОВ “Торгова група Зернарі” в межах заборгованості – 2115561,32 грн (з урахуванням сплачених відповідачем 08.02.2024 року коштів в розмірі 300   000 грн). Також позивач просив заборонити відповідачу в межах суми боргу відчужувати належне йому майно.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 розгляд справи відкладено на 19.03.2024. 
11.03.2024 на адресу апеляційного суду від представника ТзОВ "Трітікум_АТ" надійшло клопотання, в якому він просив, зокрема, розглянути заяву про забезпечення виконання рішення суду та задовольнити її, залишити без змін рішення Господарського суду від 17.01.2024, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката на стадії апеляційного провадження в розмірі 25000 грн, завершити розгляд справи 19.03.2024 незалежно від причин неявки в судове засідання представників відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
13.03.2024 на адресу апеляційного суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Телешман П.Г., підтримано заперечення проти апеляційної скарги, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу. Представник також просив завершити розгляд справи 19.03.2024 незалежно від причин неявки в судове засідання представників сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
19.03.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він просив залишити без розгляду або повернути клопотання представника відповідача про участь в засіданні в режимі відеоконференції, відмовити представнику відповідача в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи проводити у відсутності представників позивача та відповідача, завершити розгляд справи 19.03.2024 незалежно від причин неявки в судове засідання представників сторін.
19.03.2024 представник скаржника подав до апеляційного суду додаткові пояснення, в яких просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки, на його думку, строк виконання зобов`язання не настав з огляду на п. 2.3. договору між сторонами.
19.03.2024 представник позивача подав суду клопотання, в якому просив залишити без змін рішення суду першої інстанції та вказав, що апелянт зловживає процесуальними правами, подаючи нові докази в день судового засідання.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.03.2024 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
04.10.2023 між ТОВ “Трітікум_АТ” (постачальник) та ТОВ “Торгова Група Зернарі” (покупець) укладено договір №О-04/10/23 (а.с. 16-17).
Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору постачальник зобов`язується поставити (передати) у власність покупця олійні та зернові культури врожаю 2023 року (надалі іменується “товар”), вказаний в специфікаціях, що є невід`ємними додатками до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.
Пунктом 1.3. договору передбачено, що найменування, асортимент, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару визначаються специфікацією, що є додатком до цього договору.
Ціна за одиницю товару та загальна вартість товару за кожну партію поставки встановлюється сторонами у специфікації, що є невід`ємним додатком до цього договору (пункт 5.1 договору).
Пунктом 5.4 договору передбачено, що оплата товару здійснюється по факту завантаження автотранспорту покупця в обсязі 86 відсотків вартості товару; 14 відсотків вартості оплачується після надання оригінальних документів по загрузці та реєстрації податку на додану вартість, протягом двох банківських днів, якщо інше не обумовлене в специфікації до договору.
Згідно пункту 6.1 договору при виникненні форс-мажорних обставин, а саме: пожежі, стихійного лиха, блокади, або інших, незалежних від сторін обставин, у тому числі урядових рішень і постанов, аварійних ситуацій, які роблять неможливим повне або часткове виконання кожною із сторін зобов`язань за цим договором, виконання умов цього договору відсувається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.
Відповідно до пункту 6.3. договору сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за цим договором, повинна негайно сповістити іншу сторону про початок і припинення форс-мажорних обставин.
Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку прострочення строків оплати за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Не є заборгованістю або простроченням відсутність оплати покупцем 14 відсотків вартості товару протягом часу ненадання постачальником оригінальних документів згідно п.2.3. цього договору.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 року. У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про свій намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на кожен наступний календарний рік на тих ж умовах (пункт 9.1. договору).
Доказів розірвання чи визнання недійсним вказаного договору суду сторонами не надано.
04.10.2023 ТОВ “Трітікум_АТ” (постачальник) та ТОВ “Торгова Група Зернарі” (покупець) уклали специфікацію №1 до договору поставки №О-04/10/23 від 04.10.2023 (а.с. 18). 
Відповідно до пункту 2 вказаної специфікації загальна вартість товару: 2     720     000,00 грн, у т.ч. ПДВ 14% 334     035,09 грн.
Пунктом 3 специфікації визначено, що поставка товару здійснюється на умовах: доставка транспортом продавця.
Адреса доставки: Чернівецька область, Чернівецький район, с. Сторожинець, у відповідності до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів “ІНКОТЕРМС” (у редакції 2010 р.)
Якість товару повинна відповідати вимогам п. 4 договору та іншим документам, згідно діючого законодавства, в тому числі таким показникам: вологість - до 8% , олійність - не менше 44%, смітна домішка - до 2 %, не допускається наявність ГМО і будь яких шкідників (пункт 4 специфікації).
Згідно пункту 5 специфікації строк поставки товару - до 09 жовтня 2023 року. Про готовність товару до відвантаження постачальник повідомляє покупця письмово, або на вайбер +380678160806.
Пунктом 6 специфікації передбачено, що оплата товару здійснюється - 86 % вартості товару після прийомки на складі покупця за показниками та вагою протягом двох банківських днів, та - 14% після реєстрації податкових накладних на всю партію товару та передачі всіх супроводжуючих документів згідно п.п.2.3 договору в оригіналах на товар від постачальника до покупця.
Із видаткових накладних №28 від 05.10.2023, №30 від 06.10.2023 та №31 від 07.10.2023 вбачається, що постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 2696062,96 грн з ПДВ.
Відповідно до товарно-транспортних накладних №39, №40 та №41 від 05.10.2023, №42, №43, №44, №45 та №46 від 06.10.2023 позивач в пункті навантаження товару - Чернівецька область, Дністрівський район с. Дністрівка, навантажив товар відповідачу, а останній в місці розвантаження – с. Сторожинець, Чернівецької області, Чернівецького району розвантажив його.
Позивач для оплати переданого товару виставляв відповідачу рахунки №14 від 05.10.2023, №16 від 06.10.2023 та №17 від 07.10.2023, проте відповідач зобов`язання щодо оплати переданого товару виконав частково на суму 500 000 грн.
У Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем зареєстровано податкові накладні від 05.10.2023 №2, від 06.10.2023 року №4 та від 07.10.2023 року № 5, які прийняті контрагентом, про що свідчать відповідні штампи на податкових накладних.
18.10.2023 відповідач надіслав позивачу гарантійного листа, яким гарантував погасити заборгованість за договором №О-04/10/23 від 04.10.2023 в сумі 2196062,96 грн в термін до 30.10.2023 в повному обсязі (а.с. 25).
10.11.2023 та 20.11.2023 позивач звертався до відповідача з претензіями про погашення боргу з врахуванням основного боргу, пені та 3% річних, проте ТОВ “Торгова Група Зернарі” вимоги вищевказаних претензій не виконало, у зв`язку з чим ТОВ “Трітікум_АТ” звернулось з позовом до суду.
Претензій щодо якості та кількості поставленого товару за договором відповідач не мав.
Доказів сплати суми боргу станом на момент прийняття оскаржуваного рішення суду не було надано.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Умовами договору визначено місце його виконання (адреса поставки товару) - м. Сторожинець Чернівецького району Чернівецької області.
Частиною 5 статті 29 ГПК України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
З огляду на викладене, дана справа підсудна Господарському суду Чернівецької області.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Згідно ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві, товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання між сторонами у справі виникли на підставі договору №О-04/10/23 від 04.10.2023, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Судом першої інстанції обґрунтовано та вірно встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2   696   062,96 грн, податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстрував, дані документи прийнято відповідачем.
Відповідач товар за договором отримав та не заперечує вказаних обставин.
Разом з тим, оплату за поставлений товар провів лише частково, внаслідок чого утворилась  заборгованість у сумі 2 196 062,96 грн.
Доказом визнання вказаного боргу є копія гарантійного листа відповідача, що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 25).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) – визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.
Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.
Відповідно до пункту 7.2 договору, у випадку прострочення строків оплати за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Не є заборгованістю або простроченням відсутність оплати покупцем 14 відсотків вартості товару протягом часу ненадання постачальником оригінальних документів згідно п.2.3. цього договору.
Оскільки відповідач не оплатив вартість товару у встановлений договором строк (після реєстрації податкових накладних на всю партію товару, 07.10.2023), позовні вимоги про стягнення 147888,29 грн пені за період з 10.10.2023 по 21.12.2023 обгрунтовано підлягають задоволенню.
В частині стягнення 9987,57 грн пені судом першої інстанції правомірно відмовлено, оскільки позивачем невірно застосовано розмір подвійної облікової ставки НБУ при здійсненні розрахунку пені в період з 15.12.2023 по 21.12.2023. 
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції невірно застосовано ст.ст. 230, 233 ГК України, ст. 551 ЦК України відхиляються колегією суддів, оскільки розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а в даному випадку розмір пені не перевищує розміру основного боргу.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про блокування кордону із Польщею, як підставу невиконання зобов`язань за договором №О-04/10/23, оскільки договором між сторонами не передбачено переміщення товару через кордон. Крім того, скаржником не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що придбаний у позивача товар мав переміщатися через державний кордон України.
Що ж стосується посилання  апелянта на форс-мажорні обставини в обґрунтування несвоєчасного виконання зобов`язання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною першою статті 14-1 Закону “Про торгово-промислові палати в Україні” визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Форс-мажорне застереження у пунктах 6.3. та 6.4. договору містить вимогу сторони, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань про негайне сповіщення іншої сторони про початок і припинення форс мажорних обставин та належне підтвердження Торгово-промисловою палатою України настання таких обставин.
Скаржником не надано жодних підтверджень про настання форс-мажорних обставин, які б свідчили про неможливість виконання ним умов договору поставки №О-04/10/23 від 04.10.2023.
У постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні Торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Навіть у разі наявності сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу. враховуючи індекс інфляції та відсотки річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення  12995,88 грн 3% річних та 157875,86 грн інфляційних втрат за період з 10.10.2023 по 21.12.2023 обгрунтовані та підлягають задоволенню.
Що ж стосується посилання апелянта на те, що ним погашено 300000 грн основної заборгованості, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказана проплата здійснена 08.02.2024, тобто після прийняття оскаржуваного рішення – 17.01.2024, а тому дана обставина не може бути підставою для скасування рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт належного виконання зобов`язання, а скаржником не спростовано наявність заборгованості щодо оплати за отриманий товар.
Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права.
Щодо клопотання ТзОВ «Трітікум-АТ» про забезпечення позову, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Відповідно до ч. 2 ст. 241 ГПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
ТзОВ «Трітікум-АТ» у заяві про забезпечення фактично констатувало факти та обставини встановлені рішенням суду першої інстанції, проте не довело належними та допустимими доказами необхідність забезпечення позову. Апеляційним судом при вирішенні питання про забезпечення позову враховано також те, що позивач після прийняття оскаржуваного рішення погасив 300 000,00 грн заборгованості перед ТОВ «Трітікум-АТ», тобто фактично визнає та вживає заходів для погашення свого боргу.
Колегія суддів не вбачає   підстав для заддоволення даного клопотання .
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі “Проніна проти України”, в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі “Шевельов проти України”).
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване рішення, прийшла до висновку, що з врахуванням фактичних матеріалів справи, воно прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає. 
Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України за розгляд апеляційної скарги слід  покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284  ГПК України, 

Західний апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.01.2024 у справі №926/5086/23  залишити без змін.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова група Зернарі” від 08.02.2024 (Вх. № ЗАГС 01-05/405/24 від 09.02.2024) залишити без задоволення.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту її прийняття.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2024.

Головуючий суддя                                                             Галушко Н.А.

Суддя                                                                      Желік М.Б.

Суддя                                                                      Орищин Г.В.