Справа № 339/512/23 
Провадження № 33/4808/370/24 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Головенко  О. С. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  захисника адвоката Кобилинець Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Болехівського  міського суду Івано-Франківської області від 11 березня  2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянки України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605грн. 60 коп.,- 

                                                          в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2023 року о 01 год 27 хв ОСОБА_1 по вул. Кобилянської в м. Болехів Івано-Франківської області в порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, керувала транспортним засобом Mitsubishi Lanser д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, розширення зіниць очей, почервоніння шкірного покриву обличчя), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора “Alkotest Drager 6810” та проведення такого огляду в медичному закладі відмовилася.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат Кобилинець Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Зазначає, що аналіз зібраних даних  у справі доказів дає підстави стверджувати те, що поліцейський при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене  ч.1 ст.130 КУпАП, зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався, а суд першої інстанції не врахував наявні порушення закону.
Вважає, що протокол складено з порушенням чинного законодавства, зокрема ст.256 КУпАП, якою визначено зміст протоколу про адміністративне правопорушення. Протокол не підписаний двома свідками, оскільки не вказано, що проводилася відеофіксація, протокол містить графу про дату і час розгляду  справи, але в ній зазначено «суді м.Болехів», а всі інші реквізити цієї графи порожні. В адміністративному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 ,  хоча фактично вона проживає і зареєстрована по АДРЕСА_1 ,.
Посилається на те, що адміністративний протокол складався поліцейським у відсутності  правопорушника, у службовому авто  і копію протоколу ОСОБА_1 не  було вручено.
Зазначає, що  ОСОБА_1 акту на стан алкогольного сп`яніння вручено не було і такий акт було складено  пізніше та другий екземпляр вказаного документу їй  не вручили. 
Звертає увагу, що працівник поліції позбавив права ОСОБА_1 ознайомитись з офіційними результатами для того, щоб водій  міг висловити свою позицію  щодо згоди з вказаною в ньому інформацією на місці та отримати направлення на огляд у медичному закладі.
Вказує, що у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не вказано чітко назву медичної установи, куди направлялася особа та не вказано, що особа відмовилася їхати в медзаклад.
Звертає увагу на те, що відеозаписами зафіксовано як працівники поліції на службовому автомобілі рухаються на зустріч автомобілю  та неможливо чітко встановити, що за кермом саме ОСОБА_1 .
Вважає, що в матеріалах має місце відеозапис працівників поліції, з якого неможливо встановити марку, модель автомобіля та беззаперечний факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом. Зокрема, коли працівник поліції підходить до автомобіля, то автомобіль  стоїть на місці і констатація судом того факту, що світяться прилади на панелі приборів автомобіля, не може бути підтвердженням факту керування.
Просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник Кобилинець Т.В. не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження. 
При цьому, захисником адвокатом Кобилинець Т.В. було подано клопотання про розгляд провадження за відсутності захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважав, що розгляд апеляційної скарги сторони захисту може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що  в апеляційній скарзі стверджується, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення та вказують на несправедливість призначеного стягнення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.
Разом з тим, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та її захисник адвокат Кобилинець Т.В. не погоджуються з рішенням суду першої інстанції  та стверджують про її невинуватість  у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшли до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України,  КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. 
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду, так і під час проведення такого огляду.
Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння.
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.  
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 керувала  транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 125435 від 15.11.2023 року (а.с. 1),  водій ОСОБА_1 15 листопада 2023 року о 01 год. 27 хв. м.Болехів вул. Кобилянської керувала транспортним засобом «Мітсубіші Лансер» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння : запах алкоголю з порожнини рота, розширення зіниці очей, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилася.
Доводи захисника про те, що протокол складено з порушенням чинного законодавства, зокрема ст.256 КУпАП, є безпідставним і такими, що не мають істотного  значення для розгляду провадження , оскільки не порушують сутність права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розуміти зміст обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу , відмовилась від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП  ВП № 11 м. Долина сержант поліції Москальчук М,М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою.
Особа, яка притягається до адміністративного правопорушення ОСОБА_1 від пояснень та підпису відмовилася.
Також  долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), згідно якого водій ОСОБА_1 15.11.2023 року о 01 год.35 хв. направлявся до « Долинська БЛ».  
Відповідно до вказаного направлення у ОСОБА_1 , були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, розширення зіниць очей, почервоніння шкірного покриву обличчя.
Вищевказане направлення повністю узгоджується із даними протоколу щодо наявності певних ознак сп`яніння у водія транспортного засобу. 
Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки  наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського. 
Так, до матеріалів справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), з якого вбачається, що даний огляд необхідно було провести у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1   розширення зіниць очей, запах алкоголю з порожнини рота.
В матеріалах справи наявне свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/4777 чинне до 04 жовтня 2024 року про відповідність вимогам закону приладу Газоаналізатора ALCOTEST 6810 (а.с.9).
До матеріалів справи додано витяг, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Mitsubishi Lanser д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6-7).
Також долучено постанову серії БАД № 880372 від 15 листопада 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу розміром 425 грн. за те, що вона керувала транспортним засобом Mitsubishi Lanser д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи комендантську годину та під час перевірки реєстраційних документів водій не надала для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та без дійсного поліса страхування власників наземних транспортних засобів (а.с.8,5).
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності доводиться доказами  якими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зокрема, відповідно до п.14 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 8, 14. якщо водій – учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а виконати вимоги поліцейського, які спрямовані на забезпечення проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. 
Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а і  своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості  його проведення в установленому законом порядку.  
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, вищевказаними  відеозаписами (а.с.10) зафіксовано, як працівники поліції на службовому автомобілі рухаються на зустріч автомобілю під керуванням ОСОБА_1 та включають проблискові маячки, після чого автомобіль під керуванням правопорушниці  зупиняється. На файлі зафіксовано, що саме ОСОБА_1 сидить в автомобілі на водійському сидінні, а панель приладів автомобіля перебуває в робочому стані та  світяться всі покажчики приладів. На запитання працівника поліції, ОСОБА_1 відповідає, що їде додому. Працівник поліції просить надати документи і ОСОБА_1 пояснює, що керує транспортними засобами 20 років, але немає біля себе посвідчення водія, вказує, що возила передачу для дитини. Працівник поліції телефонує, щоб з`ясувати чи отримувала ОСОБА_1 посвідчення. Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повністю визнає, що керувала транспортним засобом, але не має посвідчення біля себе. Після чого,  працівник поліції пропонує останній  пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, пояснює, що відмова прирівнюється до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Працівники поліції вказують, що причиною того, що водію потрібно пройти оглядна стан сп`яніння є те, що від неї чути солодкуватий алкогольний запах. Тому пропонують пройти огляд та надають ОСОБА_1 рекомендації щодо використання приладу, пояснюють, як продувати прилад і вказують, що допустима норма 0.20 проміле.
ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції працівника поліції погоджується пройти тест на місці зупинки транспортним засобом, однак декілька разів намагається імітувати виконання рекомендацій працівників поліції, хоча в дійсності не видихає повітря у Драгер 6810. Працівники поліції вказують, що надають ОСОБА_1 , ще 3 спроби та якщо вона в подальшому продуватиме неправильно, то будуть вважати її дії як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 продовжує ігнорувати рекомендації працівників поліції, у зв`язку з чим останні пропонують їй пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 в категоричній формі відмовляється від проходження огляду в мед закладі, у зв`язку з чим працівник поліції вказує, що буде винесена постанова за ч.1 ст.126 КУпАП  та складено протокол про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Зокрема, на відеофайлі зафіксовано, як працівник поліції вказує, що буде винесена постанова про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та не пред`явила посвідчення водія відповідної категорії і без дійсного поліса страхування власників наземних транспортних засобів, а також  буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП та  повідомляє, що її відсторонено від керування транспортним засобом.
ОСОБА_1 відмовилася отримувати копію протоколу, знайомитися з матеріалами справи тат підписати їх , вказавши, щоб працівник поліції направили їх поштою за місцем проживання. Працівники поліції залишили транспортний засіб на місці зупинки.
Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд вважає, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  явних ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.
Посилання ОСОБА_1 та її захисника, про те, що вона не керувала вказаним автомобілем, спростовуються долученими відеозаписами, якими чітко зафіксовано, що саме ОСОБА_1 керує вказаним автомобілем та не заперечує вказаного факту.
Не відповідають дійсності твердження захисника про те, що не вказаний номерний знак автомобіля ОСОБА_1 , оскільки на відеофіксації 01 год. 32 хв зафіксовано  рух автомобіля з номерним знаком д.н.з. НОМЕР_1 .
Посилання захисника про те, що акт огляду та направлення не складалися і ОСОБА_1 не ознайомлено з вказаними документами, спростовуються матеріалами відеофіксації, де зафіксовано, як остання відмовилася отримувати та знайомитися з матеріалами справи.
З долучених відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на намагання ускладнити працівникам поліції виконання ними своїх обов`язків  при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі  коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини,  Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)
Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка  притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення  ним нових правопорушень, а також повинно бути  спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Апеляційний суд  вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Кобилинець Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв