УХВАЛА
 
24 квітня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 759/9531/17
провадження № 61-5014ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі 
за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної 
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) 
про стягнення матеріального збитку.
 
Позов мотивовано тим, що на автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , власником якого є вона, 26 травня 2016 року ФОП ОСОБА_1 було встановлено газобалонне обладнання за технічними даними: балон 42 L, мультиклапан TORELLI 200-30, блок управління TORELL ТЗ, форсунки TORELL REAL 1.9, про що останній видав сервісну/гарантійну книжку від 26 травня 2016 року 
№ 041, гарантійний строк на продукцію TORELLI, складав 2 роки з моменту переобладнання.
 
Проте, 18 квітня 2017 року за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 12, 
на парковці супермаркету «NOVUS» у легковому автомобілі «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 сталася пожежа.
 
З метою з`ясування причини виникнення пожежі вона звернулась із заявою 
до TOB «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» для проведення експертного пожежно-технічного дослідження пожежі. Згідно з проведеним дослідженням причиною виникнення пожежі у легковому автомобілі 
«Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 є розгерметизація газобалонного обладнання автомобіля з послідуючим вибухом (хлопком) утвореної вибухонебезпечної концентрації газоповітряної суміші, загорянням близько розташованих горючих матеріалів та розповсюдженням пожежі 
по моторному відсіку і салону автомобіля. Для визначення розміру матеріального завданого їй збитку проведено автотоварознавче дослідження колісного транспортного засобу. На неодноразові її звернення до відповідача останній добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажав.
 
На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь: вартість матеріального збитку в розмірі 198 451,20 грн; витрати, понесені на проведення експертної оцінки у розмірі 1 500 грн; витрати, пов`язані з транспортуванням автомобіля у розмірі 500 грн; збитки, пов`язані із знищенням кожушка у розмірі 
22 000 грн, а всього стягнути 222 451,20 грн. 
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
у рахунок відшкодування матеріального збитку 198 451,20 грн та судові витрати 
в сумі 19 880,02 грн. 
 
05 квітня 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року, в якій заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року і залишити в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури 
у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи 
те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується 
за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду 
в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок 
і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої 
та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин 
у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток 
і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості 
та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом 
як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один 
із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим 
за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Установлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1 та 5 частини шостої статті 19 ЦПК України. Разом з тим вказаним рішенням не визнано неконституційними пункти 2, 3, 4 частини шостої статті 
19 ЦПК України, які є застосовними при кваліфікації справи як малозначної.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються 
з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення матеріального збитку, при цьому позовна вимога про матеріального збитку є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову у загальному розмірі становить 222 451,20 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 250 = 
757 000 грн).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, 
що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, 
що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
При цьому Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін 
і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
 
Ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_1 зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у цій справі вбачається неоднакове застосування Святошинським районним судом міста Києва та Київським апеляційним судом норм статей 22 та 1166 ЦК України, що свідчить про недотримання принципу юридичної визначеності як складового елемента принципу верховенства права та вимагає того, щоб саме Верховний Суд, давши свою оцінку судовим рішенням попередніх інстанцій, виклав висновок щодо застосування відповідних норм права, підтвердивши свої попередні висновки або вмотивовано відійшовши від них.  
 
Також ФОП ОСОБА_1 вказує, щосправа має особисто для нього виняткове значення, оскільки стягнута за рішенням апеляційного суду сума у розмірі 
198 451,20 грн матеріального збитку та 19 880,02 грн судових витрат є дуже значною для його сімейного бюджету, позаяк на його утриманні знаходиться малолітня дитина, що негативно вплине на забезпечення належного рівня життя дитини та суттєво знизить фінансову спроможність забезпечувати достатній життєвий рівень його самого і його дружини, що включає достатнє харчування, одяг та житло.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявником підстави є такими, 
що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції необхідний для формування єдиної правозастосовчої практики та зводяться до його незгоди з оцінкою зібраних судом апеляційної інстанції у справі доказів та встановлених обставин 
із одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й ц цілому 
до заперечення результату розгляду справи апеляційним судом.
 
Щодо доводів касаційної скарги про винятковість справи для учасника справи, 
то оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, 
що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи 
для учасника можна оцінити тільки з урахуванням ним особистої оцінки справи. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у скарзі.
 
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання 
ФОП ОСОБА_1 на положення підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору 
не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені заявником у касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.
 
При цьому саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Таким чином, 
в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ 
до нього (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Добріч проти Сербії», заяви № 2611/07 та 15276/07, від 21 червня 2011 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно 
до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, 
де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення 
у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02, від 20 травня 2010 року).
 
Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями 
та принципами цивільного судочинства.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення 
у справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду 
від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                            В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська