ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2024 р. 	Справа № 480/11587/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2023, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 13.11.23 по справі № 480/11587/23
за позовом                       ОСОБА_1  
до                      Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)                              
про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у якій просить визнати такою, що не підлягає виконанню постанову головного державного виконавця ВПВР управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Ричкаля С.П. № 52314137 від 30.01.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню і додані до неї документи повернути позивачу.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 13.11.2023 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що відповідно до виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2012 року № 2- 2292/2011, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку на користь ТОВ "ОТП Факторинг України" прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 312187,60 швейцарський франків та пеню в розмірі 3919594,73 грн.
Постановою державного виконавця від 21.09.2016 відкрите виконавче провадження № 52314137 по виконанню вищевказаного виконавчого документу.
30 січня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ричкалем Сергієм Павловичем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №52314137 за виконавчим листом №2-2292/2011 виданим 27.11.2012 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором №ML-C00/395/2007 від 28.12.2007, а саме: по кредиту та відсоткам в розмірі 321187,60 грн швейцарських франків, пеню в розмірі 3919594,73 грн. Залишок заборгованості складає 32108157 швейцарських франків та 3919594,73 грн.
31 травня 2021 року винесена постанова ДВС про закінчення виконавчого провадження, відповідно до пункту 9 частини 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з погашення заборгованості стягувачу. При цьому погашення заборгованості стягувачу відбулося в добровільному порядку.
Як зазначає, позивач в апеляційній скарзі, 11 червня 2021 року нею отримано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Ричкаль С.П. про відкриття виконавчого провадження №65623608 щодо примусового виконання постанови головного державного виконавця ВПВР управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Ричкаля С.П. №52314137 від 30.01.2018 про стягнення з ОСОБА_1 32108,16 швейцарський франків та 391959,47 грн виконавчого збору.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 серпня 2022 року та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року про виправлення описки визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі №2-2292/11, виданий на виконання рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10.11.2011 по справі №2-2292/2011.
Таким чином, ОСОБА_1 вважаючи, що оскільки вищевказаним судовим рішенням визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, а відповідно постанова про стягнення з боржника, ОСОБА_1 виконавчого збору, що винесена в рамках виконавчого провадження підлягає скасуванню і виконавче провадження щодо примусового виконання даної постанови підлягає закінченню.
14 листопада 2022 року ОСОБА_1 направила на адресу стягувача, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору на підставі п.7 ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
У відповіді від 02.01.2023 стягувач, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказав, що відсутні підстави для завершення виконавчого провадження, вважаючи, що вик/документ (вик/лист) був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню поза межами виконавчого провадження (після закінчення), а також на підставі погашення боргових зобов`язань.
В межах спірних правовідносин такий виконавчий документ, як постанова ВП №52314137 про стягнення з боржника, ОСОБА_1 виконавчого збору винесена державним виконавцем 30.01.2018. Строк пред`явлення цього виконавчого документа до виконання розпочався 31.01.2018 та закінчився 01.05.2019.
Разом з цим, постанова про стягнення виконавчого збору видана 30.01.2018 та звернута до примусового виконання 03.06.2021 - тобто поза межами строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Більш того, вже на момент закінчення виконавчого провадження (постанова про закінчення в/п датована 31.05.2021) строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 30.01.2018 року до виконання вже скінчився.
Водночас, виконавче провадження на виконання постанови ДВС від 30.01.2018 про стягнення виконавчого збору відкрито не на наступний день після закінчення виконавчого провадження, а через 3 дні після закриття виконавчого провадження, а саме 03.06.2021 у порушення норми частини третьоїст. 40 Закону № 1404-VIII.
З приводу обрання належного способу захисту зазначає, що боржником, ОСОБА_1 пред`явлено позов до Стягувача про зобов`язання винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 65623608 з виконання постанови державного виконавця № 52314137 від 30.01.2018 року.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/347/23 від 16.03.2023, яке набрало законної сили 28.03.2023, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовлено.
В подальшому, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору №52314137 від 30.01.2018 року, ухвалою у справі №480/3229/23 від 05.05.2023 позов повернуто у зв`язку з пропуском строку, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023 року ухвалу суду залишено в силі.
Підставами для скасування постанови у вказаному позові зазначено, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст.39 цього Закону створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного суду у постанові від 11.03.2020 року по справі №2540/3203/18.
Однак у зв`язку з пропуском строку подання такого позову, судами не досліджувалось питання правомірності такої постанови, а тому за таких обставин належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є саме визнання постанови державного виконавця від 30.01.2018 ВП №52314137 про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню з вищевикладених підстав на підставі аналогії закону в порядку ст. 7, 374 КАС України.
Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скрагу, в якому вказав, що визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню може лише суд, що такий виконавчий документ видав.
В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції постанова про стягнення виконавчого збору ВП №52314137, видана головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ричкалем С.П., а тому вона не може бути визнана такою, що не підлягає виконанню в порядку передбаченому ст. 374 КАС України.
Крім того, відповідач зазначив, що повернення заяви про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 не свідчить про використання позивачем усіх внутрішні засобів юридичного захисту та про відмову доступу до правосуддя, оскільки позивач мала можливість та навіть безпосередньо зверталася до суду, в порядку ст. 287 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (справи №480/347/23, №480/3229/23, №480/7399/21). Таким чином, подання ОСОБА_1 заяви про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню, спрямоване не на відновлення порушених прав, а свідчить лише про незгоду з попередньо прийнятими рішення у справах №480/347/23, №480/3229/23, №480/7399/21.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скаргі на ухвали суду першої інстанції, зокрема про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою суду від 02.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню і додані до неї документи повернуто позивачу.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що представник ОСОБА_1 самостійно у своїй заяві від 09.11.2023 зазначає, що нею подається не позовна заява, а подається заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з огляду на відсутність публічно-правового спору між сторонами (відсутність позовних вимог, адміністративної справи, або рішення суду прийнятого в порядку адміністративного судочинства), зазначені у заяві вимоги не можуть бути розглянуті адміністративним судом у порядку ст.374 КАС України.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що відповіно до виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2012 №2-2292/2011 стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ТОВ "ОТП Факторинг України" прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 312187,60 швейцарських франків та пеню в розмірі 3919594,73 грн.
Постановою державного виконавця від 21.09.2016 відкрите виконавче провадження №52314137 по виконанню вищевказаного виконавчого документу. 
30 січня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ричкалем Сергієм Павловичем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №52314137 за виконавчим листом №2-2292/2011 виданим 27.11.2012 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором №ML-C00/395/2007 від 28.12.2007, а саме: по кредиту та відсоткам в розмірі 321187,60 грн швейцарських франків, пеню в розмірі 3919594,73 грн. Залишок заборгованості складає 32108157 швейцарських франків та 3919594,73 грн.
31 травня 2021 року винесена постанова ДВС про закінчення виконавчого провадження, відповідно до пункту 9 частини 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з погашенням заборгованості стягувачу, у добровільному порядку.
11 червня 2021 року ОСОБА_1 отримала постанову в головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції(м.Суми) Ричкаль С.П. про відкриття виконавчого провадження № 65623608 щодо примусового виконання постанови головного державного виконавця ВПВР управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Ричкаля С.П. № 52314137 від 30.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 32108,16 швейцарських франків та 391959,47 грн виконавчого збору.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 серпня 2022 року по справі №2-2292/11 заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий лист по справі № 2-2292/11, виданий Зарічним районним судом м. Суми щодо стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованості по кредитному договору № CL-C00/035/2006 від 24.05.2006 року таким, що не підлягає виконанню.
Вказана ухвала набрала законної сили 09 вересня 2022 року.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року по справі №2-2292/11 внесено виправлення в ухвалу суду від 24 серпня 2022 року по справі № 2-2292/11 та вказано правильний номер та дату кредитного договору: № ML-C00/395/2007 від 28.12.2007.
Вказана ухвала набрала законної сили 11 листопада 2022 року. 
14 листопада 2022 року позивач направила на адресу стягувача, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору на підставі п.7 ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Проте, у відповіді від 02.01.2023, як зазначив позивач, стягувач, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказав, що відсутні підстави для завершення виконавчого провадження, вважаючи, що вик/документ (вик/лист) був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню поза межами виконавчого провадження (після закінчення), а також на підставі погашення боргових зобов`язань. 
Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню та є виконавчими документами.
Одним з таких документів, відповідно до пункту 5 частини 1 вказаної статті, є постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Статтею 374 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано порядок виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Так, частиною 2 ст. 374 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Поряд із цим, частиною 1 цієї ж статті встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
З аналізу вказаної норми вбачається, що визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню може лише суд, що такий виконавчий документ видав.
Враховуючи, що постанова про стягнення виконавчого збору ВП №52314137 видана головним державним виконавцем ВПВР управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Ричкаля С.П., а тому вона не може бути визнана такою, що не підлягає виконанню у судовому порядку.
Крім того, дослідивши зміст заяви та апеляційної скарги вбачається, що фактично така заява подана до суду у зв`язку із незгодою ОСОБА_1 із винесеною постановою про стягнення виконавчого збору ВП №52314137, яка винесена ще 30.01.2018. 
Разом з тим, як вже зазначалось вище, позивач намагалася у належний спосіб оскаржити вказану постанову, шляхом звернення до суду з позовом про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору № 52314137 від 30.01.2018. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 по справі № 480/3229/23 позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 по справі № 480/3229/23 залишено без змін.
Колегія суддів дослідивши доводи суду першої та апеляційної інстанції у рамках розгляду справи № 480/3229/23 встановила, що позовну заяву повернуто позивачу з підстав пропуску останньою строку звернення до суду з підстав оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору № 52314137 від 30.01.2018.
Тобто, фактично судами не досліджувались обставини правомірності винесення спірної постанови, відтак колегія суддів доходить висновку, що звертаючись із заявою про визнання постанови про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 фактично намагається оскаржити постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору № 52314137 від 30.01.2018.
Згідно з ч.5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Та, вказане гарантоване право на захист можливе лише у разі його порушення, із відповідним обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право – конкретизоване у законах України.
Реалізуючи передбачене згаданою ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту та вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.
Разом з тим, вищевказаний захист порушеного права у порядку адміністративного судочинства здійснюється виключно за наявності публічно-правового спору між фізичними, юридичними особами з одного боку та суб`єктів владних повноважень з іншого боку.
У даному випадку представник ОСОБА_1 самостійно у своїй заяві від 09.11.2023 зазначає, що ОСОБА_1 подається не адміністративни позов, а заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що з огляду на відсутність публічно-правового спору між сторонами (відсутність позовних вимог, адміністративної справи, або рішення суду прийнятого в порядку адміністративного судочинства), зазначені у заяві вимоги не можуть бути розглянуті адміністративним судом у порядку ст.374 КАС України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 по справі № 480/11587/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Л.В. Курило    Л.В. Мельнікова