У х в а л а
13 травня 2024 року
м. Київ
Справа № 753/6070/23
Провадження № 61-2663ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 (далі - позивач) 
на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 січня 2024 року
у справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та
в с т а н о в и в :
1.           У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірною відмову відповідача перерахувати витрати з утримання будинку та прибудинкової території без урахування податку на додану вартість (далі - ПДВ), зобов`язати перерахувати такі витрати та відшкодувати моральну шкоду. Мотивував так: 
-                   позивач уклав із відповідачем договір з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за яким відповідач надає позивачеві відповідні послуги, а останній оплачує їх за визначеним тарифом, до якого входить ПДВ;
-                   відповідач з минулого року не є платником ПДВ, але продовжує нараховувати комунальні послуги з урахуванням такого податку, який не надходить до державного бюджету, а акумулюється на рахунку відповідача;
-                   кошти, які безпідставно стягував відповідач, він спрямував не на поповнення державного бюджету, а на безпідставне збагачення, до того ж, у період воєнного стану. Через це позивач втратив душевний спокій, вимушений звертатися до різних органів влади та суду для відновлення порушеного права.
2.           5 липня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: 1) визнав неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку витрат з утримання будинку та прибудинкової території без урахування ПДВ, 2) зобов`язав відповідача здійснити перерахунок витрат від 1 квітня 2022 року з утримання будинку та прибудинкової території без урахування ПДВ; 3) відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог; 4) стягнув із відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 2147,20 грн. Мотивував рішення так: 
-                  відповідач припинив бути платником ПДВ із 1 квітня 2022 року, не повідомив про це позивача як споживача комунальних послуг і продовжив нараховувати оплату за послуги з урахуванням 20 % ПДВ;
-                  отримані відповідачем кошти від оплати позивачем комунальних послуг у частині ПДВ за призначенням до державного бюджету не надходять, хоча закладені до тарифу саме з цією метою. Це підтверджує безпідставність нарахувань позивачеві без виключення ПДВ зі структури тарифу, який сторони фактично не узгоджували після введення в дію законодавства, що зобов`язує вчинити відповідні дії, а продовжив діяти за звичаєм ділового обороту;
-                  позивач не надав доказів, що оскаржені дії відповідача завдали йому будь-які емоційні страждання.
3.           9 січня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог скасував й ухвалив нове - про відмову в задоволенні позову. Мотивував так:
-                   виконавець / виробник зобов`язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
-                   позивач не надав доказів, що відповідач додатково нараховує 20 % ПДВ, адже фактично він є складовою структури тарифу;
-                   відповідач правомірно відмовив у перерахунку оплати за житлово-комунальні послуги з урахуванням 20 % ПДВ.
4.           26 лютого 2024 року позивач надіслав на офіційну електронну адресу Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить:
-                  поновити строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду «в частині скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2023 р. про відмову в задоволенні позовних вимог»;
-                  скасувати «рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06.07.2023 р. в частині незадоволених вимог позивача», а також постанову Київського апеляційного суду від 9 січня 2024 року й ухвалити нове рішення - про задоволення позову в повному обсязі; 
-                  залишити без змін «рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06.07.2023 р. в частині задоволених позовних вимог».
5.           18 березня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Позивач (особисто або через адвоката) мав: зазначити про наявність або відсутність у нього електронного кабінету, пояснити, яке саме рішення суду першої інстанції він просить в одній частині скасувати, а в іншій - залишити без змін, а також надати відповідні докази; пояснити, як співвідноситься прохальна частина касаційної скарги, у якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині тих вимог, які цей суд не задовольнив, з клопотанням поновити строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду в частині скасування ним рішення суду першої інстанції «про відмову в задоволенні позовних вимог».
6.           4 березня 2024 року позивач сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу у новій редакції (вх. 11382/0/220-24 від 2 квітня 2024 року), у якій пояснив, яке рішення суду першої інстанції він оскаржує, надав знімок сторінки з електронного кабінету, на якому зображено витяг з журналу ведення протоколу судового засідання після призначення справи до судового розгляду від 6 липня 2023 року у справі № 753/6070/23 і роздруківку витягу судового засідання від 6 липня 2023 року у справі № 753/6070/23. Просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині «незадоволених вимог позивача» та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення, за яким «позовні вимоги позивача в частині незадоволених вимог задовольнити в повному обсязі» та залишити без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог. Касаційну скаргу обґрунтував так:
-                   відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: 1) щодо можливості чи неможливості нарахування ПДВ на складові діючого тарифу суб`єктом господарської діяльності, який надає послуги споживачам і за власною ініціативою з 1 квітня 2022 року «призупинив дію свідоцтва ПДВ» на період воєнного стану відповідно до вимог пункту 9, 9.5 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України; 2) того, чи є нарахований споживачам ПДВ складовою тарифу на житлово-комунальні послуги, чи податком на складові такого тарифу; 3) того, чи зобов`язаний надавач послуги (відповідач) перерахувати (переглянути) тариф за надані споживачам послуги з утримання будинку, якщо з 1 квітня 2022 року він звільнений від обов`язку нараховувати та сплачувати ПДВ; 4) того, чи може надавач житлово-комунальної послуги включати ПДВ до складової тарифу на житлово-комунальні послуги, якщо з 1 квітня 2022 року звільнений від обов`язку нарахування та сплати ПДВ; 5) того, чи зобов`язаний споживач оплачувати ПДВ надавачеві житлово-комунальної послуги, якщо останній із 1 квітня 2022 року звільнений від обов`язку нарахування та сплати ПДВ; 6) за якими правилами слід визначати нарахування ПДВ на складові тарифу житлово-комунальних послуг; 7) за якими правилами треба визначати умови односторонньої зміни надавачем житлово-комунальних послуг складових тарифу без участі споживачів на період дії воєнного стану; 8) того, чи є приховування надавачем житлово-комунальних послуг факту звільнення його від обов`язку нарахування та сплати ПДВ і відсутність зменшення чинного тарифу для споживачів нечесною підприємницькою практикою, яка вводить в оману споживача;
-                   суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2023 року у справі № 362/122/15-ц.
7.           У касаційній скарзі позивач просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 9 січня 2024 року, повний текст якої виготовлений 22 січня 2024 року. Поважність причини пропуску цього строку обґрунтував тим, що копію оскарженої постанови отримав 1 лютого 2024 року (для підтвердження надав копію розписки представника позивача ОСОБА_2 ), хоча із заявою про надання такої копії звернувся до апеляційного суду ще 9 січня 2024 року.
7.1.       Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).
7.2.       Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
7.3.       Оскільки позивач подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскарженої постанови апеляційного суду, то пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.
8.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
9.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У ній є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.           Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 9 січня 2024 року.
2.           Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.
3.           Витребувати з Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу № 753/6070/23.
4.           Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	В. І. Крат