ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17107/21                          Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І.
                                                                                         Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2024 року                                                                     м. Київ          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач/апелянт/ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у м. Києві по неперерахунку єдиного соціального внеску у зв`язку з досягненням пенсійного віку та зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві здійснити перерахунок єдиного соціального внеску позивача. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послалась на протиправність нарахування єдиного соціального внеску, оскільки вона, як фізична особа-підприємець, що обрала спрощену систему оподаткування та отримує пенсію за віком, звільнена від його сплати.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2022 року касаційну скаргу адвоката Сорока Марії Володимирівни , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року скасовано, а справу № 640/17107/21 направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.
Під час нового розгляду справи рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві по неперерахунку єдиного внеску ОСОБА_1 у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку.
Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві здійснити перерахунок єдиного внеску ОСОБА_1 з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати у розмірі 908, 00 грн (дев`ятсот вісім гривень).    
В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що визначене законодавством звільнення від сплати єдиного соціального внеску фізичних осіб-підприємців стосується лише тих пенсіонерів, які отримують пенсію за законодавством України. На думку апелянта, оскільки позивач отримує пенсію згідно із законодавством Литовської Республіки, то він не є особою, яка відповідно до Закону має право на пільги із нарахування та сплати єдиного соціального внеску.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтримав викладені в рішенні суду першої інстанції висновки, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що частина четверта статті 4 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить норми, яка встановлює, що для звільнення від сплати єдиного соціального внеску особі необхідно отримувати пенсію саме за законодавством України. Вказана норма, на думку позивача, встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого законодавства особа набула статусу пенсіонера за віком.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено, що з 2012 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 21 травня 2012, видане Управлінням державного фонду соціального страхування Вільнюське відділення у Литовській республіці.
08 січня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією за № 2   070   000 0000 013567. 
29 січня 2020 року та 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у м. Києві з заявою, в якій повідомила про досягнення пенсійного віку, у зв`язку з чим просила не здійснювати нарахування єдиного соціального внеску з підприємницької діяльності.
Відповіді на дані звернення, як вказує позивач, не отримані, а в кабінеті платника податків проведено нарахування єдиного внеску.
У зв`язку з відсутністю відповідей та жодних змін в облікових даних в Електронному кабінеті платника податків, 22 січня 2021 року адвокатом Тарасюком Сергієм Миколайовичем, в інтересах ОСОБА_1 , направлено адвокатський запит щодо надання інформації про результати розгляду зазначених заяв.
У відповідь на адвокатський запит листом № 8622/6/26-15-24-05-10 від 29 січня 2021 ГУ ДПС у м. Києві повідомлено про відсутність підстав для звільнення від сплати податку у зв`язку з відсутністю відомостей, що надійшли від Пенсійного фонду України про дату призначення пенсії за віком, пенсії по інвалідності або дати досягнення віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з такими діями податкового органу, позивач звернувся до суду. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки частина четверта статті 4 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого законодавства особа набула статусу пенсіонера за віком (за нормами законодавства України чи литовського законодавства), то на позивача розповсюджуються пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску встановлені зазначеною нормою закону.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що склались між сторонами регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку за Податковим кодексом України (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 2 Закону № 1058-IV питання участі іноземців і осіб без громадянства в системі пенсійного забезпечення в Україні та участі громадян України в іноземних пенсійних системах регулюються відповідно цим Законом, іншими законами з питань пенсійного забезпечення та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.
Частиною другою статті 2 Основ передбачено, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то застосовуються норми міжнародного договору.
27 вересня 1994 року між Урядом України і Урядом Литовської Республіки укладено Угоду про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення (Угоду ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16 травня 1995 року, дата ратифікації - 16 травня 1995 року, дата набрання чинності - 01 вересня 1995 року) (далі - Угода).
Відповідно до статті 4 Угоди Договірні Сторони надають на своїй території постійно проживаючим громадянам іншої Договірної Сторони однакові права зі своїми громадянами в галузі пенсійного забезпечення.
Згідно з статтею 14 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, які видані на території однієї Договірної Сторони, є дійсними на території іншої Договірної Сторони без легалізації.
Виконуючи зобов`язання, передбачені Угодою між Урядом України та Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, що підписана 27 вересня 1994 року у Вільнюсі, сторони 23 квітня 2001 року уклали Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення (дата ратифікації Україною - 10 січня 2002 року, дата набрання чинності для України - 08 лютого 2002 року) (далі - Договір).
Відповідно до частини другої статті 6 Договору якщо особа працює за наймом або самостійно займається трудовою діяльністю одночасно на території обох Сторін, то до такої особи застосовується законодавство тієї Сторони, на території якої вона проживає.
Згідно з статтею 9 Договору сплата зборів державного соціального страхування проводиться відповідно до законодавства тієї Сторони, законодавство якої застосовується відповідно до цього Договору на момент здійснення трудової діяльності.
Частиною другою статті 14 Договору встановлено, якщо законодавство однієї Сторони право на пенсію ставить у залежність від певного періоду державного соціального страхування безпосередньо перед настанням страхового випадку, то умова вважається виконаною, якщо відповідна особа на цей період була застрахована відповідно до законодавства іншої Сторони.
Відповідно до частини п`ятої статті 7 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.
За змістом частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування за наявності однієї з таких умов: 1) якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю; 2) якщо вони досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач є фізичною особою-підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування, досяг віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, і отримує пенсію відповідно до законодавства Литовської республіки. 
За позицією ГУ ДПС у м. Києві підстави для звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску відсутні, оскільки пенсія має бути нарахована виключно за законодавством України.
Однак, виходячи з аналізу змісту частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI вбачається, що вона не визначає такої обов`язкової умови, як призначення/отримання пенсії виключно за законодавством України. 
Крім того, міжнародні договори, зокрема, Угода і Договір, укладені між Урядом України та Урядом Литовської Республіки, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а пріоритет норм міжнародного договору передбачений нормами Закону № 1058-IV, Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Вказане свідчить про те, що частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI встановлено пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого законодавства набуто статусу пенсіонера за віком - за нормами законодавства України чи литовського законодавства. 
Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що на позивача, як фізичну особу-підприємця, що обрала спрощену систему оподаткування та отримує пенсію за віком,  розповсюджуються пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску, встановлені частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI.
З інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) видно наявність автоматичних нарахувань єдиного внеску згідно обраних систем оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску на загальну суму 38 888, 74 грн, з них: 09 лютого 2018 року - за 2017 рік у сумі 8 448, 00 грн; 19 квітня 2018 року - за І квартал 2018 року в сумі 2 457, 18 грн; 19 липня 2018 року - за II квартал 2018 року в сумі 2 457, 18 грн; 19 жовтня 2018 року - за III квартал 2018 року в сумі 2 457, 18 грн; 21 січня 2019 року - за IV квартал 2018 року в сумі 2 457, 18 грн; 19 квітня 2019 року - за І квартал 2019 року в сумі 2 754, 18 грн; 19 липня 2019 року - за II квартал 2019 року в сумі 2 754, 18 грн; 21 жовтня 2019 року - за III квартал 2019 року в сумі 2 754, 18 грн; 20 січня 2020 року - за IV квартал 2019 року в сумі 2 754, 18 грн; 21 квітня 2020 року - за І квартал (січень-лютий) 2020 року в сумі 2 078, 12 грн; 20 липня 2020 року - за II квартал (червень) 2020 року в сумі 1 039, 06 грн; 19 жовтня 2020 року - за III квартал 2020 року в сумі 3 178, 12 грн; 19 січня 2021 року - за IV квартал 2020 року в сумі 3 300, 00 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що саме на зазначену суму у розмірі 38 888, 74 грн підлягають коригуванню у бік зменшення дані в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність). 
З огляду на викладене, а також враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає наявність в суду першої інстанції підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Ганечко О.М. 

                                                                                                    Кузьменко В.В.