ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/5872/20  Номер провадження 22-ц/814/1098/24	Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.
Секретар:Кириченко В.В.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Кузьміної Тетяни Григорівни на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області , ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до відповідачів про скасування державної реєстрації права власності.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.05.2021 року справу було призначено до судового розгляду.
Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 за N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області була визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.08.2023 цивільний позов ОСОБА_2 до Безлюдівської селищної ради, ОСОБА_1 , про скасування державної реєстрації права власності залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку з подачею позивачем до початку розгляду справи по суті заяви про залишення позову без розгляду.
19.09.2023 року на адресу Полтавського районного суду Полтавської області надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у зазначеній справі, в якій остання просила вирішити питання стягнення на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45500,00 грн.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №635/5872/20 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45500,00 грн. відмовлено.
В апеляційному порядку ухвалу оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Аргументуючи свою скаргу , вказує на те що згідно ст.142 ЦПК України вона наділена правом у разі залишення позову без розгляду , заявити вимогу про компенсацію здійснених нею витрат , пов`язаних з розглядом справи. 
Також скаржник вказує, що у зв`язку із пред`явленням позову , остання була змушена нести витрати на правничу допомогу , та інші витрати адвоката на суму 45500 грн.
Крім того , апелянт зазначає, що спір не перестав існувати , оскільки після звернення до полтавського районного суду із заявою про залишення позову без розгляду , позивач знову звернувся із тим самим позовом до відповідача, що свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами.
ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року , та прийняти нове рішення яким заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України, виходячи з наступного.
Ухвалюючи оскаржувану у даній справі ухвалу про відмову у задоволенні заяви відповідача про стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55,124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Разом з тим, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.
Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як це передбачено вимогами частини 9 статті 141 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно положеньстатті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із залишенням позову без розгляду, виходячи з наступного.
ЦПК Українимістить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина другастатті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5ст. 142 ЦПК Україниу разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
За змістом ч . 9ст. 141 ЦПК Україниу випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Виходячи із положень частин п`ятої, шостої статті142, частини дев`ятої статті141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятоїстатті 142 ЦПК Українипередбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які доводять зловживання процесуальними правами.
Під зловживанням процесуальними правами законом, уст. 44 ЦПК України, визначено наступне.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Згідноч.6ст.142ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
У Постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.
Зважаючи на вказане , відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що заява відповідача про компенсацію здійснених ним судових витрат на професійну правничу допомогу не містила доводів, які саме дії позивача є необґрунтованими або недобросовісними.
Апеляційним судом встановлено, що у даній справі позивач у вересні 2020 року звернувся до суду із позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області , ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності залишено без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1ст. 257 ЦПК України, позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
У вересні 2023 року відповідач  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України та просила вирішити питання про стягнення з позивача судових витрат.
На підставі ст.ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
У даній справі позов було залишено без розгляду, однак само по собі постановлення ухвали про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, так як звернення до суду є його диспозитивним правом, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, яке не містить обмежень в його реалізації і є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на необґрунтовані дії позивача, а саме: подання безпідставного позову, колегія суддів вважає необґрунтованими,оскільки вони не доводять недобросовісність звернення позивача з позовом до суду та не підтверджують умисність його дій.
З огляду на викладене та на відсутність доказів про необґрунтовані дії позивача щодо пред`явлення позову, апеляційний суд вважає безпідставними вимоги заяви про компенсацію витрат в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України.
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.368,374, 375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Кузьміної Тетяни Григорівни – залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя: В.М.Триголов        

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов