Справа № 344/1653/24 
Провадження № 33/4808/585/24 
Категорія ч. 5 ст. 126 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглядаючи апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову судді скасувати та закрити провадження по справі. 
Вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги враховую наступне.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 повторно подав, як вбачається зі штампу суду першої інстанції – 08 травня 2024 року. 
В тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що повернення апеляційних скарг у зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення строку не відповідає дійсності, оскільки апеляційну скаргу він подав в межах строку апеляційного оскарження. Про існування рішення суду першої інстанції він дізнався 12 березня 2024 року, вважає що мало місце переривання строку подання апеляційної скарги в наслідок неодноразової подачі апеляційних скарг.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді враховую наступне.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (пункт 22), суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Враховую, що необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України, так і судова практика Європейського суду з прав людини.
Враховуючи те, що оскаржену постанову винесено 29 лютого 2024 року, десятиденний строк для подання апеляційної скарги, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, триває до 10 березня 2024 року, а враховуючи, що це вихідний день строк на апеляційне оскарження продовжується до 11 березня 2024 року включно.
ОСОБА_1 12 березня 2024 року подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження постанови судді. 
Згідно з постановою апеляційного суду від 21 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто, з підстав відсутності окремого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 25).
27 березня 2023 року ним повторно подано апеляційну скаргу аналогічного змісту на постанову судді від 29 лютого 2024 року. 
Окремого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт не заявляв, як і відповідного прохання в резолютивній частині апеляційної скарги.
Так згідно з постановою апеляційного суду від 01 квітня 2023 року ОСОБА_1 знову було повернуто апеляційну скаргу, з підстав відсутності окремого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 33).
02 квітня 2023 року ОСОБА_1 повторно подано апеляційну скаргу аналогічного змісту.
Згідно з постановою апеляційного суду від 16 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повторно повернуто, з підстав відсутності окремого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 41).
19 квітня 2023 року ним повторно подано апеляційну скаргу аналогічного змісту на постанову судді від 29 лютого 2024 року без окремого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Згідно з постановою апеляційного суду від 25 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повторно повернуто, з підстав відсутності окремого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 51).
08 травня 2023 року ним повторно подано апеляційну скаргу аналогічного змісту на постанову судді від 29 лютого 2024 року в якій вважає, що не пропустив строк на апеляційне оскарження, оскільки відбулось переривання строку на апеляційне оскарження.
Однак, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі знову не просить про поновлення з тих чи інших поважних причин строку на апеляційне оскарження постанови судді, відсутнє і самостійне клопотання про таке.
Таким чином, матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 вкотре подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження постанови судді.
При цьому, вважаю за необхідне роз`яснити, що право особи на повторне звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, не позбавляє обов`язку осіб, добросовісної реалізації вказаного права, а також обов`язку діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб не зловживати ними.
Як свідчить зміст судового рішення ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції. Проте йому було достовірно відомо про розгляд справи у суді, оскільки ОСОБА_1 знав про складення протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1). Суд першої інстанції неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи (а.с. 7, 8, 9, 10). 
Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 намагався дізнатися про результати судового розгляду з метою реалізувати процесуальну можливість звернутися з апеляційною скаргою у встановлений законом строк, або існували обставини, які перешкоджали скористатися таким правом.
Також ОСОБА_1 неодноразово подавав апеляційні скарги поза межами строку на апеляційне оскарження без відповідного клопотання про поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, неодноразово роз`яснював апелянту підстави з яких повертав подані апеляційні скарги (а.с. 25, 33, 41, 51), проте ОСОБА_1 вкотре у повторно поданій апеляційній скарзі не просить про поновлення з тих чи інших поважних причин строку на апеляційне оскарження постанови судді, відсутнє і самостійне клопотання про таке.
Слід зазначити, що строк на оскарження постанови судді обчислюється з дня винесення постанови, а не з дня ознайомлення з змістом постанови чи отримання її копії, а тому в даному випадку не було переривання строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Аналізуючи зміст п. 27 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» враховую, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З огляду на наведене, вважаю, що апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню особі, яка її подала, так як ОСОБА_1 не заявляє клопотання про поновлення такого строку.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2024 року повернути апелянту.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        В.В. Повзло