ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року 
м. Київ
справа №380/18087/22
адміністративне провадження № К/990/36963/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року (суддя: Клименко О.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року (судді: Довгополов О.М., Гудим Л.Я., Коваль Р.Й.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Львівської митниці О.Шахрая від 17 листопада 2022 року № 278-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення».
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач послався на те, що відповідач безпідставно застосував до нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Вказав, що висновки дисциплінарної комісії про вчинення позивачем дисциплінарного проступку обґрунтовуються безпідставними доводами, що позивачем як головним державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» ОСОБА_1 проведене митне оформлення транспортних засобів за митними деклараціями від 30 червня 2022 року №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, які були подані раніше від дати доставлення транспортних засобів в зону митного контролю, оформлення таких митних декларацій здійснено з порушенням вимог частини першої статті 263 Митного кодексу України (далі - МК України), що свідчить про невиконання позивачем посадових обов`язків, передбачених пунктом 3.1 посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці та частини шостої статті 377 МК України.
Позивач зазначає, що митне оформлення товарів за електронними митними деклараціями від 30 червня 2022 року №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, було здійснено із звільненням від оподаткування митними платежами (ввізним митом, акцизним податком та податком на додану вартість), з застосуванням пільги за кодом « 311», на підставі пункту 9-11 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України та пункту 69.24 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки за вказаними митними деклараціями від 30 червня 2022 року оформлялись легкові автомобілі, які були ввезені на митну територію України 30 червня 2022 року.
Позивач стверджує, що застосовуючи звільнення від оподаткування до вказаних легкових автомобілів позивач діяв правомірно, оскільки декларанти саме у період дії Закону України від 24 березня 2022 року №2142-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» (нормами якого було передбачено звільнення від сплати митних платежів легкових автомобілів і які втратили чинність з 00 год 00 хв 1 липня 2022 року згідно  з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування» від 21 червня 2022 року №2325-ІХ) подали 30 червня 2022 року до митного оформлення електронні митні декларації.
Позивач вказує, що після отримання з використанням АСМО в автоматичному режимі у порядку черговості надходження вказаних вище електронним митних декларацій та їх прийняття до митного оформлення ним було виявлено, що в поданих декларантами документах наявні заяви на затримки у митному оформленні у зв`язку з бажанням декларантів подати додаткові документи, у зв`язку з чим по цих деклараціях було проставлено відповідні відмітки про затримку до АСМО «Інспектор». 01 липня 2022 року після отримання від декларантів всіх необхідних документів і відомостей, передбачених МК України, позивачем було завершено митне оформлення із застосуванням преференцій, які діяли на момент ввезення та початку митного оформлення транспортних засобів. Тобто позивач застосував Закон, чинний на день прийняття митної декларації митним органом, що узгоджується з вимогами частини першої статті 3 МК України.
За доводами позивача, факт завершення митного оформлення товару 01 липня 2022 року не позбавляє платника податків права на використання податкової пільги під час здійснення митного оформлення вказаного товару, яке розпочалось 30 червня 2022 року, коли ще були чинні пільги, встановлені Законом України №2142-IX.
Позивач звернув увагу на те, що жодних роз`яснень, вказівок щодо алгоритму дій по даних транспортних засобах керівництво ДМС України не надавало. Вказав, що під час митного оформлення спірного товару керувався вимогами Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція, дата набрання чинності для України: 15 вересня 2011 року).
Також зазначив, що митним законодавством не передбачено, що посадова особа митного органу повинна перевіряти чи пред`явлені товари та особисто при цьому здійснювати огляд цих товарів в зоні митного контролю (в місці доставки). Робоче місце інспектора не знаходиться на в`їзді в зону митного контролю (в місці доставки), а знаходиться в окремому робочому приміщенні, тож у випадку необхідності фізично перевірити (ідентифікувати) чи перебуває товар в зоні митного контролю (в місці доставки) необхідно здійснити таку форму митного контролю як митний огляд. 
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Наказом Львівської митниці від 06 жовтня 2022 року №188-дс «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » порушено дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 на підставі доповідної записки заступника начальника Львівської митниці від 26 вересня 2022 року №7.4-19/21/149.
Відповідно до наказу Львівської митниці від 26 серпня 2022 року  №129 «Про проведення перевірки з окремих питань, із змінами внесеними наказами Львівської митниці від 09 вересня 2022 року №141, від 15 вересня 2022 року №146 про з`ясування обставин можливого недотримання посадовими особами відділів митного оформлення Львівської митниці вимог законодавства України та нормативно-правових актів при здійсненні митного контролю та оформлення товарів, транспортних засобів, про що складено відповідний Акт про результати перевірки з окремих питань від 22 вересня 2022 року №7.4-19/21/148/121  (далі - акт перевірки).
В ході перевірки встановлено, що головним державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці за митними деклараціями від 30 червня 2022 року №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 здійснено митне оформлення з порушення вимог частини першої статті 263 МК України, що призвело до надання преференцій на суму 238 978,78 грн. Зазначене свідчить про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме - невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків.
У висновках акту перевірки вказано, що митне оформлення за митними деклараціями від 30 червня 2022 року №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 здійснено, виходячи з того, що транспортні засоби доставлено в зону митного контролю 01 липня 2022 року, що підтверджується перепустками, або за відсутності перепусток згідно даних ЄАІС Держмитслужби, суперечить вимогам статті 263 Кодексу.
По зазначених митних деклараціях мали бути відмовлено в митному оформленні по причині їх подання з порушенням вимог частини першої статті 263 МК України. Митні декларації на транспортні засоби оформлені за вказаними в цьому пункті МД, мали бути подані до митного оформлення не раніше 01 липня 2022 року без звільнення від сплати митних платежів відповідно до норм Закону України від 24 березня 2022 року №2142-ХІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на періоді воєнного стану» з нарахування та сплатою митних платежів на загальних підставах згідно чинного на момент подання законодавства.
Вказані обставини слугували підставою для висновків про невиконання ОСОБА_1 посадових обов`язків, передбачених пунктом 3.1. посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок», та вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме - невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, що є дисциплінарним проступком, за вчинення якого, згідно з пунктом 2 частини першої, частини третьої статті 66 згаданого Закону, такому державному службовцю може бути оголошено догану.
Наказом в.о. начальника Львівської митниці Шахрая О. від 17 листопада 2022 року №278-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення» до головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. 
Не погоджуючись з вказаним наказом про застосування дисциплінарне стягнення, позивач звернувся з цим позовом до суду. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Львівської митниці О. Шахрая від 17 листопада 2022 року за № 278-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення».
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що попередні митні декларації №UА209000/2022/989837, №UА209000/2022/991102, №UА209000/2022/99112 були отримані митним органом 30 червня 2022 року, додаткові митні декларації №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 разом з пакетом долучених документів позивачем прийняті в роботу також 30 червня 2022 року, тобто в період дії пільг, передбачених Законом №2142-ХІ. 
Суд першої інстанції врахував, що митне оформлення за додатковими митними деклараціями №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 було призупинено, у зв`язку із наданням декларантами заяв про призупинення митного оформлення для подання додаткових документів. Проте, з огляду приписи частини першої статті 3 МК України, вважав, що відновлення митного оформлення за такими митними деклараціями 01 липня 2022 року, із застосуванням преференцій, які діяли на момент ввезення та початку митного оформлення транспортних засобів здійснено позивачем правомірно.
Суд першої інстанції критично оцінив доводи відповідача про те, що позивач мав обов`язок скласти картку відмови у митному оформленні за додатковими митними деклараціями з підстав їх подання з порушенням вимог частини першої статті 263 МК України (до дати доставлення згаданих транспортних засобів до митного органу). Аналізуючи положення наведеної норми суд вважав, що вона не обмежує декларанта у праві подати додаткову митну декларацію до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон і до спливу 10 днів після дати доставки у відповідний митний орган.
З огляду на вказане суд першої інстанції констатував, що приймаючи спірний наказ, відповідач не врахував усі дійсні обставини справи при проведенні дисциплінарного провадження, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Одночасно суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи відповідача про те, що спірний наказ не набрав чинності, а отже таким не порушені права позивача, вказавши, що спірний наказ безсумнівно породжує певні правові наслідки для позивача під час проходження ним державної служби. Зауважив, що не набрання чинності спірним наказом не нівелює права позивача на його оскарження та не спростовує факту порушення його законних прав та інтересів.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року залишено без змін.
Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з положень частини третьої статті 1 МК України, якими встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Суд апеляційної інстанції вказав, що відповідно до пункту 3.14 Стандартних правил Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18 травня 1973 року, якщо митна служба реєструє попередню або неповну декларацію на товари, застосовувані до цих товарів заходи митно-тарифного регулювання не повинні відрізнятися від тих, які застосовувалися б у разі, якщо із самого початку була подана повна і належним чином заповнена декларація на товари.
Враховуючи вимоги пункту 3.14 Кіотської конвенції, та обставини того, що за додатковими митними деклараціями, оформленими позивачем, були подані попередні митні декларації, та такі подавалися в період дії Закону 2142-ІХ, суд апеляційної інстанції підтвердив висновок суду першої інстанції про те, що позивач під час завершення процедури митного оформлення транспортних засобів за додатковими митними деклараціями №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 правомірно застосував Закон №2142-ХІ. 
При цьому суд апеляційної інстанції відзначив, що застосований підхід відповідає правовому підходу, який застосував Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року справі №160/11478/22.
Спростовуючи твердження відповідача про необхідність відмови у прийнятті додаткових митних декларацій на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 264 МК України та пункту 4.4 розділу IV Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №631, суд апеляційної інстанцій зауважив, що в спірному випадку подавались електронні митні декларації, на яких, за його висновком, ці норми не поширюється. Вважав, що відмова в прийнятті електронної митної декларації може відбутись лише на підставі пункту 2 частини одинадцятої статті 264 МК України та частини другої пункту 4.4 розділу IV Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №631, а саме коли електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів. За визначених підстав суд апеляційної інстанції виснував, що фактичних підстав для відмови у прийнятті додаткових митних декларацій до митного оформлення позивач не мав.
До того ж суд апеляційної інстанції погодився з твердженням суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо порушення позивачем частини першої статті 263 МК України, повторюючи його висновок про те, що декларант не обмежений у праві подати додаткову митну декларацію до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон України і до спливу 10 днів після доставки у відповідний митний орган.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції вважав правильним висновок суду першої інстанції про те, що висновок відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є помилковим.
Оцінюючи доводи відповідача про те, що за змістом спірного наказу він набирає чинності в перший робочий день, наступний за днем закінчення відпустки позивача по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто в майбутньому, суд апеляційної інстанції акцентував на тому, що оскільки спірний наказ було надіслано на електронну пошту позивача для ознайомлення, то такий безсумнівно породжує певні правові наслідки для позивача під час проходження ним державної служби.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
Не погоджуючись із вказаними судовим рішенням, Львівська митниця звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржник просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. 
Касаційне провадження відкрито на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адиіністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму частини першої статті 263 МК України, а їх висновок про наявність права декларанта на подання додаткової митної декларації до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон України, а не від моменту доставлення цих товарів, транспортних засобів митному органу, який здійснює митне оформлення товарів суперечить положенням законодавства. За твердженнями скаржника, норма частини першої статті 263 МК України чітко передбачає, що строк подання декларації починається з дати доставлення цих товарів, транспортних засобів до митного органу. Скаржник звертає увагу на те, що законодавче обмеження щодо можливості подання додаткової митної декларації до моменту доставки товару до митного органу призначення передбачене також частиною четвертою статті 200 МК, яка встановлює момент подачі декларації та інших документів до митного органу після доставки таких товарів до цього органу, та положеннями статті 102 МК України, яка пов`язує завершення митного режиму транзиту з фактичним доставленням товарів до визначеного митним органом або узгодженого ним місця доставки. Принагідно зазначає, що доставка до митного органу призначення та пред`явлення товару, митне оформлення якого здійснював позивач, є обов`язковою. З огляду на зазначене, скаржник вказує на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо можливості подання декларантом додаткової митної декларації до попередньої до моменту доставлення товарів, транспортних засобів митному органу, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, якщо доставка таких товарів є обов`язковою.
Також скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про те, що положення пункту 3 частини одинадцятої статті 264 МК України не поширюється на випадки подання електронної митної декларації та те, що відмова у прийнятті електронної митної декларації може відбутись тільки на підставі пункту 2 частини одинадцятої статті 264 МК України та частини другої пункту 4.4 розділу IV Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №631, а саме якщо електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів. Така позиція, за доводами скаржника, дозволяє подавати електронну митну декларацію без зазначення у ній відомостей та без долучення документів (як це передбачено пунктом 1 частини одинадцятої статті 264 МК України) та з порушенням інших вимог МК (як це передбачено пунктом 3 частини одинадцятої статті 264 МК України) та митний орган не має права відмовити у її прийнятті, що є абсурдним. За висновком скаржника, положення як пункту 1, так і пункту 3 частини одинадцятої статті 264 МК України стосується всіх форм митних декларацій, тоді як пункт 2 частини одинадцятої цієї норми МК України не підлягає застосуванню до митних декларацій, оформлених на паперовому носії. В контексті наведеного скаржник вказує на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування пункту 3 частини одинадцятої статті 264 МК України, а саме чи поширюється така норма на випадки подання електронних митних декларацій.
Крім того, скаржник вважає необґрунтованим посилання суду апеляційної інстанції на пункт пункту 3.14 Стандартних правил Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18 травня 1973 року. Оскільки подані попередні декларації не містили даних, проставлення яких вимагає митна служба для застосування процедури імпорту й товари за такими деклараціями не випускались у вільний обіг, скаржник доводить, що підстави для застосування згаданого пункту Кіотської конвенції в спірному випадку відсутні. У цьому зв`язку вказує на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування положень пункту 3.14 Кіотської конвенції. 
Обґрунтовуючи пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження, скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №320/12166/20, про те, що адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволенні позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії чи утриматись від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.
Посилаючись на те, що за змістом спірного наказу він набирає чинності в перший робочий день, наступний за днем закінчення відпустки позивача по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто в майбутньому, скаржник зазначає, що станом як на дату подання позовної заяви, так і на даний час він не набрав чинності, тому не порушує права позивача. Скаржник не погоджується з твердженням суду апеляційної інстанції, що спірний наказ безсумнівно породжує певні правові наслідки для позивача під час проходження державної служби, вказуючи, що жодного такого правового наслідку суд апеляційної інстанції не встановив. З огляду на вказане, скаржник наполягає, що суди в цій справі безпідставно визнали протиправним та скасував наказ, який не набрав чинності, тобто не породжував правових наслідків від моменту його прийняття для позивача.
Позиція інших учасників справи.
Від ОСОБА_1 відзив на касаційну скаргу не надходив, що відповідно до приписів частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Рух касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року (судді: Загороднюк А.Г., Соколов В.М., Єресько Л.О.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі №380/18087/22 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу.
Ухвалою Верховного Суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 29 травня 2024 року призначено справу до розгляду.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ
Частиною другою статті 19 Конституції України  закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою статті 4 Закону №889-VIII визначено, що державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: верховенства права; законності; професіоналізму; патріотизму; доброчесності; ефективності; забезпечення рівного доступу до державної служби; політичної неупередженості; прозорості; стабільності.
Відповідно до положень частини першої статті 8 Закону №889-VIII державний службовець зобов`язаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки.
За правилами частини першої статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
У силу вимог частини першої статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Одним з видів дисциплінарних проступків є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (пункт 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу»).
Згідно з положеннями частини першої статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
У разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5  частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану (частина п`ята статті 66 Закону №889-VIII).
Частиною першою статті 67 Закону №889-VIII обумовлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина перша статті 77 Закону України «Про державну службу»).
Відповідно до частин другої та третьої статті 1 МК України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.
Частиною першою статті 3 МК України встановлено, що при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.
За термінами, наведеними в статті 4 МК України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; транспортні засоби - транспортні засоби комерційного призначення, транспортні засоби особистого користування, трубопроводи та лінії електропередачі.
Частиною першою статті 194 МК України визначено, що у разі ввезення товарів на митну територію України декларант або уповноважена ним особа попередньо повідомляють митний орган, у зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, про намір ввезти ці товари.
Попереднє повідомлення про намір ввезти товари на митну територію України здійснюється шляхом надання митному органу, в зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, попередньої митної декларації або іншого документа, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до  статті 94  цього Кодексу (частина друга статті 194 МК України).
Відповідно до частини третьої статті 259 МК України попередня митна декларація (інший документ, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до статті 94 цього Кодексу) подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України.
Попередня митна декларація повинна містити відомості, достатні для: 1) ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення доставки їх до митного органу призначення; або 2) випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму за попередньою митною декларацією, яка містить всю необхідну для цього інформацію, після пропуску цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України та без пред`явлення їх митному органу, яким оформлена така попередня митна декларація; або 3) випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму за попередньою митною декларацією, яка містить всю необхідну для цього інформацію, після пред`явлення їх митному органу, яким оформлена така попередня митна декларація.
При ввезенні на митну територію України підакцизних товарів подання попередньої митної декларації, доставка та пред`явлення цих товарів контролюючому органу, яким оформлена така попередня митна декларація, є обов`язковими (частина шоста статті 259 МК України). 
Перелік підакцизних товарів визначено пунктом 215.1 статті 215 Податкового кодексу України. Зокрема до них належать: автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів.
Згідно з частиною тринадцятою статті 259 МК України якщо попередня митна декларація містить лише відомості, достатні для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення їх доставки до митного органу призначення, або після оформлення попередньої митної декларації змінюються заходи нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, для випуску товарів декларантом або уповноваженою ним особою подається додаткова декларація.
Попередня митна декларація, за якою митним органом здійснено випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму без пред`явлення їх цьому митному органу відповідно до частини п`ятої цієї статті, або попередня митна декларація разом з додатковою декларацією, поданою відповідно до частини тринадцятої цієї статті, становлять митну декларацію, заповнену в звичайному порядку (частина чотирнадцята статті 259 МК України).
При цьому під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим (частина перша статті 258 МК України).
Відповідно до частини першої статті 263 МК України митна декларація подається митному органу, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставлення цих товарів, транспортних засобів до зазначеного органу.
Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, зокрема для автомобільного транспорту строк доставки товару становить 10 діб (у разі переміщення в зоні однієї митниці - 5 діб) (пункт 3 частини першої статті 93 МК України).
Згідно з частиною четвертою статті 200 МК України у місці доставки товари і транспортні засоби пред`являються, а документи на них передаються митному органу у мінімально можливий строк після їх прибуття, а в разі прибуття поза робочим часом, встановленим для митного органу, - у мінімально можливий строк після початку роботи цього органу. Якщо доставка товарів, транспортних засобів комерційного призначення в межах спеціальних спрощень, наданих підприємству, яке отримало авторизацію АЕО-С, здійснюється до відповідних об`єктів АЕО (будівель, споруд, відкритих або закритих майданчиків тощо), визначених для застосування спеціального спрощення "процедура випуску за місцезнаходженням", подальші митні формальності здійснюються у порядку, визначеному для цього спеціального спрощення.
Пунктом 3.11 розділу III Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митних переміщень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 жовтня 2012 року №1066 (далі - Порядок №1066, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що при надходженні у митницю призначення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщувалися внутрішнім транзитом, декларант, уповноважена ним особа або перевізник подає до митниці призначення примірник контрольного талона та наявні товаросупровідні (товаротранспортні) документи на товари, транспортні засоби комерційного призначення з відмітками митниці відправлення.
За правилами пункту 3.12 Порядку №1066 посадова особа митниці призначення перевіряє цілісність та відповідність накладених на вантажний відсік комерційного транспортного засобу (вантажне місце), контейнер, цистерну, інше пристосування засобів забезпечення ідентифікації;
проставляє у поданих товаросупровідних (товаротранспортних) документах з відмітками митниці відправлення штамп «під митним контролем»;
зазначає на витягу з електронної копії попередньої митної декларації, поданої до митного органу на паперовому носії або у формі електронного документа (примірники перевізника та митниці призначення) дату та час надходження товарів, транспортних засобів комерційного призначення і завіряє цей запис особистим підписом та відбитком штампа «під митним контролем»;
один примірник витягу з електронної копії попередньої митної декларації, поданої до митного органу на паперовому носії або у формі електронного документа, (примірник перевізника) та представлені товаросупровідні (товаротранспортні) документи повертає перевізнику або декларанту чи уповноваженій ним особі.
Примірник витягу з електронної копії попередньої митної декларації, поданої до митного органу на паперовому носії або у формі електронного документа, митниці призначення зберігається в справах митниці призначення не менш як протягом 1095 днів з дати доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митницю.
Після виконання дій, передбачених у пункті 3.12 цього розділу, уповноважена посадова особа митниці призначення невідкладно вносить до ЄАІС відмітку про дату та час прибуття товарів, заявлених у ПД або ЕПД (пункт 3.13 Порядку №1066).
Згідно з пунктом 3.15 Порядку №1066 наявність в ЄАІС відмітки про прибуття є підставою для зняття з контролю за переміщенням у митниці відправлення зазначених у витягу з електронної копії ПД або ЕПД товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Крім того, положеннями частини третьої статті 102 МК України визначено, що при ввезенні товарів на митну територію України з метою подальшого їх поміщення у відповідний митний режим митний режим транзиту завершується фактичним доставленням товарів до визначеного митним органом або узгодженого з ним місця доставки. 
При цьому частиною п`ятою статті 102 МК України конкретизовано, що для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, митному органу призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 264 МК України митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації, зокрема якщо митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених ним Кодексом.
Наведене положення відображене в пункті 4.4 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №631 (далі - Порядок №631, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
При цьому пунктом 4.4 Порядку №631 урегульовано, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу відповідно до розділу VІІ цього Порядку оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.
В силу вимог пункту 4.5 Порядку №631 при здійсненні митного оформлення митної декларації виконуються такі митні формальності, зокрема перевірка дотримання строків подання митної декларації (у випадках, визначених законодавством); перевірка правильності застосування пільг в оподаткуванні. 
Під час завершення митного оформлення посадовими особами підрозділу митного оформлення митного органу виконуються такі митні формальності, зокрема перевірка правильності нарахування митних та інших платежів, правильності заповнення граф 47 та BМД, контроль і облік векселів; справляння митних та інших платежів за митною декларацією (пункт 4.9 Порядку №631).
24 березня 2022 року прийнято Закон України №2142-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» (далі - Закон №2142-IX, набрав чинності 05 квітня 2022 року), яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, внесено до Податкового та Митного кодексів України такі зміни:
У розділі XX «Перехідні положення» ПК України: пункт 69 підрозділу 10 доповнено підпунктом 69.24 такого змісту: «Тимчасово, з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб i більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту».
У розділі XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України: пункт 9 доповнено пунктом 9-11 такого змісту: « 9-11. Установити, що тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану», але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України для вільного обігу, здійснюється з урахуванням таких особливостей: 1) звільняються від оподаткування ввізним митом: автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу.
В подальшому, а саме 01 липня 2022 року, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування» від 21 червня 2022 року №2.325-ІХ (далі - Закон №2325-ІХ), згідно з яким внесено зміни до Податкового та Митного кодексів України, відповідно до яких, зокрема з 01 липня 2022 року втратили чинність:
пункт 69.23 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, абзац другий підпункту 1 та підпункти 2 та 4 пункту 911 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення МК України»:,
пункти 69.24 та 69.25 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України та абзаци перший, третій та четвертий підпункту І пункту 9-11 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України.
Отже, Законом № 2142-IX було запроваджено звільнення від сплати ввізного мита, яке діяло в період з 01 квітня 2022 року до 30 червня 2022 року.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої  статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга  статті 341 КАС України).
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
За змістом частини першої статті 64 Закону №889-VIII, невиконання або неналежне виконання державним службовцем посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, слугує підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з накладенням суб`єктом призначення або керівником державної служби на такого державного службовця дисциплінарного стягнення у виді догани.
Спірні правовідносини в цій справі виникли з приводу наказу відповідача від 17 листопада 2022 року № 278-дс, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало те, що позивач як головний державний інспектор відділу митного оформлення №4 здійснив митне оформлення транспортних засобів за митними деклараціями від 30 червня 2022 року №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, поданими з порушенням частини першої статті 263 МК України (тобто до дати доставлення транспортних засобів в зону митного контролю), що призвело до надання преференцій на суму 238  978,78 грн. 
Скасовуючи наказ відповідача від 10 березня 2023 року №110-дс, суди попередніх інстанцій виходили з того, що подання попередніх митних декларацій, ввезення транспортних засобів на територію України, подання додаткових митних декларацій відбулося під час дії Закону №2142-ІХ, тобто 30 червня 2022 року. Водночас суди вважали, що норма частини першої статті 263 МК України не обмежує у праві подати додаткову митну декларацію до попередньої до моменту доставки транспортного засобу до митного органу, у зв`язку з чим не вбачали порушення позивачем частини першої статті 263 МК України. Підстав для відмови у прийнятті позивачем додаткових митних декларацій суди попередніх інстанцій також не знайшли. Виснували, що дії позивача під час митного оформлення транспортних засобів за спірними митними деклараціями узгоджуються з приписами частини четвертої статті 3 МК України, пункту 3.14 Стандартних правил Кіотської конвенції, а застосований в цій справі підхід відповідає підходу Верховного Суду у постанові від 28 червня 2023 року справі №160/11478/22
Суд уважає вказані висновки судів попередніх інстанцій помилковими, такими, що не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи зважаючи на таке.
Судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30 червня 2022 року для ввезення на митну територію України транспортних засобів були подані попередні митні декларації типу ЕЕ №UА209000/2022/989837, №UА209000/2022/991102, №UА209000/2022/99112. 
З аналізу зазначених норм МК України випливає, що перед ввезенням товарів на митну територію України декларант або уповноважена ним особа зобов`язані попередньо повідомити відповідний митний орган про свій намір. Таке повідомлення здійснюється, зокрема, шляхом надання попередньої митної декларації. 
При ввезенні на митну територію України легкових автомобілів подання попередньої митної декларації є обов`язковим.
При поданні попередньої митної декларації декларант або уповноважена ним особа наділені правом зазначити як усі відомості, необхідні для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, після пропуску цього товару через митний кордон України, без пред`явлення його митному органу, так і лише ті відомості, які є достатніми для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення їх доставки до митного органу призначення.
В разі зазначення в митній декларацій лише тих відомостей, які є достатніми для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення їх доставки до митного органу призначення, декларант або уповноважена ним особа для випуску товарів зобов`язані в установлений строк подати додаткову декларацію, в якій зазначити точні відомості про товари, задекларовані за попередньою митною декларацією.
У цій справі судами встановлено, що попередні митні декларації від 30 червня 2022 року №UА209000/2022/989837, №UА209000/2022/991102, №UА209000/2022/99112 містили лише відомості, які є достатніми для ввезення транспортних засобів на митну територію України та забезпечення їх доставки до митного органу призначення, а отож декларант (уповноважена ним особа) був зобов`язаний подати додаткову митну декларацію.
Згідно з обставинами справи, додаткові митні декларації №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, на підставі яких позивач здійснив митне оформлення спірних транспортних засобів, були подані декларантом (уповноваженою ним особою) 30 червня 2022 року.
У цьому зв`язку варто нагадати, що запроваджене Законом №2142-IX звільнення від сплати ввізного мита діяло до 30 червня 2022 року. Тож керуючись положеннями Закону №2142-IX, позивач за вказаними додатковими митними деклараціями надав преференції щодо пільги зі сплати ввізного мита на суму 238 978,78 грн.
Оцінюючи правомірність таких дій позивача в контексті наявності підстав для прийняття ним додаткових митних декларацій від 30 червня 2022 року UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, завершення митних процедур та надання за ними пільг, передбачених Законом № 2142-IX, Суд зазначає таке. 
Частиною першої статті 263 МК України обумовлено, що митна декларація повинна бути подана митному органу, який здійснює митне оформлення товару, транспортного засобу комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставлення цього товару, транспортного засобу до зазначеного органу. 
Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що вона визначає строк протягом якого митна декларація має бути подана відповідному митному органу, що становить десять робочих днів, та одночасно вказує на юридичний факт, з настанням якого пов`язаний відлік такого строку, - доставка товару до відповідного митного органу. 
Тобто обов`язок подання митної декларації зазначена правова норма пов`язує з фактом доставки товару, транспортного засобу до митного органу.
Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що норма частини першої статті 263 МК України не обмежує у праві подати додаткову митну декларацію до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон України і до дати доставки товару до митного органу ґрунтується на помилковому тлумаченні її приписів.
При цьому вимогами пункту 4.5 Порядку №631 передбачено, що уповноважена посадова особа митного органу при здійсненні митного оформлення митної декларації повинна виконати передбачені цим Порядком митні формальності, зокрема перевірити дотримання строків подання митної декларації.
Відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 264 МК України, пункту 4.4 Порядку №631 подання митної декларації з порушенням вимог, встановлених МК України, є підставою для відмови у її прийнятті та виданні картки відмови за встановленою формою.
У справі судами встановлено, що транспортні засоби, зазначені у попередніх митних деклараціях від 30 червня 2022 року №UА209000/2022/989837, №UА209000/2022/991102, №UА209000/2022/99112, прибули до митного органу 01 липня 2022 року.
Враховуючи те, що подання додаткових митних декларацій до попередньої можливе лише після доставки товару, транспортного засобу до митного органу, можна констатувати, що подання додаткових митних декларацій для завершення виконання митних процедур за попередніми здійснено в спірному випадку здійснено з порушенням частини першої статті 263 МК України.
За таких обставин, позивач повинен був відмовити в прийнятті додаткових митних декларацій від 30 червня 2022 року №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012 через те, що такі декларації подано без дотримання строків, визначених частиною першою статті 263 МК України.
Це означає, що підстав для завершення виконання митних процедур за вказаними додатковими митними деклараціями та застосування за ними преференцій щодо пільг зі сплати ввізного мита», передбачених Законом № 2142-IX, у позивача не було.
Оцінюючи висновок суду апеляційної інстанції про те, що норми пункту 3 частини одинадцятої статті 264 МК України, пункту 4.4 Порядку №631 не поширюють свою дію на електронні митні декларації, за якими позивач здійснив митне оформлення транспортних засобів, Суд зазначає, що комплексний аналіз наведених норм вказує, що вони поширюють свою дію на всі форми митних декларацій, включаючи електронну, тож така аргументація суду апеляційної інстанції для спростування наявності у позивача підстав для видання картки відмови за додатковими митними деклараціями є необґрунтованою.
З урахуванням вказаного Суд погоджується з висновками дисциплінарної комісії, що здійснюючи оформлення транспортних засобів за митними деклараціями від 30 червня 2022 року №UА209200/2022/013009, №UА209200/2022/013011, №UА209200/2022/013012, поданими до дати доставлення транспортних засобів в зону митного контролю, позивач діяв з порушенням вимог частини першої статті 263 МК України, що підтверджує неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків та вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», за вчинення якого відповідно до положень пункту 2 частини першої, частини третьої статті 66 Закону України «Про державну службу» може бути оголошено догану.
Посилання судів попередніх інстанцій на положення частини третьої статті 1, частини першої, четвертої статті 3 МК України, пункту 3.14 Кіотської конвенції як підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, Суд уважає необґрунтованим, з огляду на те, що інспектором (позивачем) було завершено процедуру митного оформлення товару за відсутності визначених на те підстав, тому питання застосованого ним закону при завершенні такої процедури не мають визначального значення під час вирішення цього спору.
Не заслуговує на увагу також посилання суду апеляційної інстанції на висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 28 червня 2023 року у справі №160/11478/22, оскільки висновки Верховного Суду у такій справі стосуються інших спірних правовідносин і сформовані за інших обставин, ніж у справі, яка розглядається. 
Так, у справі №160/11478/22 предметом спірних правовідносин була картка відмови у митному оформленні (випуску) товару від 29 червня 2022 року №UA110130/2022/000249, складена Дніпровською митницею. На відміну від цієї справи, у справі №160/2428/21 імпортований товар був ввезений на митну територію України до набрання чинності Законом №2142-ІХ. 
Натомість у цій справі предметом спору є наказ в.о. начальника Львівської митниці від 10 березня 2023 року №110-дс про застосування до головного державного інспектора відділу митного оформлення дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Підставою видання наказу стало порушення інспектором порядку митного оформлення товару, що перетнув митний кордон України після набрання чинності Законом №2142-ІХ.
Ураховуючи відмінність фактичних обставин цієї справи та справи, на яку суд апеляційної інстанції, висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 28 червня 2023 року у справі №160/11478/22, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
З огляду на викладене Суд вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та, відповідно, протиправність спірного наказу від 10 березня 2023 року №110-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення».
Щодо доводів касаційної скарги про те, що спірний наказ від 10 березня 2023 року №110-дс на день подання позову та розгляду цієї справи не набрав чинності, а тому не порушує прав позивача та, як наслідок, не зумовлює його права на звернення до суду, Суд вказує таке.
Виходячи з аналізу пункту 19 частини першої статті 4, пункту 2 частини першої статті 5 КАС України предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства може бути рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо стосується прав та інтересів позивача.
У цій справі ОСОБА_1 оскаржує наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому догани, тобто рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо стосується його прав та інтересів.
За правилами статті 122 КАС України особа може реалізувати своє право на оскарження до суду рішення суб`єкта владних повноважень в межах відповідних строків. Власне реалізація цього права як і вибір способу судового захисту залежать від волевиявлення позивача. Водночас початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, в даному випадку з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про прийняття наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний наказ.
Як слідує з матеріалів справи та не заперечується скаржником, відповідно до протоколу про доведення інформації або документів до відома державного службовця, складеного 18 листопада 2022 року о 14:36 год., спірний наказ було надіслано на електронну пошту позивача для ознайомлення.
Отже, з 18 листопада 2022 року, тобто з моменту ознайомлення позивача із спірним наказом, розпочався відлік строку на оскарження такого наказу до суду.
Слід зазначити, що підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальної у спірному наказі є чітко визначеними, його наслідки є невідворотними.
Тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, не набрання спірним наказом чинності на момент початку відліку строку звернення до суду для його оскарження не спростовує факту порушення таким наказом законних прав та інтересів позивача.
Визначення відповідачем в спірному наказі дати, з якої він набирає чинності, враховуючи обставини цієї справи, не є тією визначальною обставиною, яка впливає на реалізацію особою права на звернення до суду.
Постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №320/12166/20, на висновок Верховного Суду в якій послався скаржник на обґрунтування помилковості висновків судів в цій частині, ухвалена за відмінних фактичних обставин справи, тому не може бути прикладом неправильного правозастосування.
За таких обставин, такі доводи скаржника не приймаються Судом до уваги.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Підсумовуючи зазначене, Суд констатує, що суди попередніх інстанцій, належним чином установивши фактичні обставини справи, допустили неправильне застосування норм матеріального права в цій справі, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог.
На підставі встановлених обставин справи Суд вважає задовольнити касаційну скаргу, скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити у справі нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Львівської митниці задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року скасувати.
Ухвалити у справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач судді 	А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов