ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2024 року 
м. Київ
справа № 548/1887/21
провадження № 61-4306св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області, 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2021 року у складі судді Миркушіної Н. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов обґрунтований тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважної причини, оскільки є особою з інвалідністю другої групи з дитинства і на момент смерті батька за станом здоров`я є підопічною Грабарівського психоневрологічного будинку інтернату. Про смерть батька дізналася нещодавно від працівників Вишняківського будинку-інтернату для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, підопічним якого був її батько ОСОБА_3 .
Просила визнати причини пропуску для прийняття спадщини поважними та визначити додатковий двомісячний строк для її прийняття в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2021 року, яке залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, позов задоволено. 
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 терміном 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач пропустила визначений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції також зазначив, що предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за умови відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 543/459/21, провадження № 61-30св22.
У матеріалах справи немає доказів прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 . Він не надав відомості про прийняття спадщини і до суду апеляційної інстанції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не застосували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, від 13 червня 2018 року у справі № 2-954/2004, від 18 лютого 2019 року у справі № 596/820/17, від 24 вересня 2020 року у справі № 310/2327/18, від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17; суд першої інстанції не залучив його до участі у справі як спадкоємця, порушив правила підсудності.
Спірні правовідносини стосуються нерухомого майна, спадщина спадкодавця складається із земельних ділянок та будинку, що знаходяться у с. Слобода-Петрівка Гребінківського району Полтавської області, а не Хорольського району Полтавської області, тому застосуванню підлягають правила виключної підсудності, визначені частиною першою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), щодо розгляду спору за місцезнаходженням майна або його основної частини і розгляд справ має здійснювати Гребінківський районний суд Полтавської області, а не Хорольський районний суду Полтавської області, який неправильно визначив підсудність та ухвалив незаконне рішення, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з рішення суду першої інстанції, що перебування позивачки в психоневрологічному будинку інтернаті є поважною причиною для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Суд не взяв до уваги те, що з моменту смерті спадкодавця до подання заяви до суду минуло 14 місяців. 
З вересні 2020 року ОСОБА_1 знала, що її батько помер, про що у нього є відповідні докази, які суд першої інстанції не витребував та не досліджував.  Як спадкоємець, він також не був залучений до розгляду цієї справи. Суд не перевірив обізнаність заявниці про час смерті батька та не досліджував докази, безпідставно та бездоказово послався на повідомлення неіснуючих працівників Вишняківського будинку інтернату, де помер спадкодавець. 
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389, пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 4). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вишняки Хорольського району Полтавської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9). 
02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Хорольської державної нотаріальної контори (за місцем відкриття спадщини) із заявою про прийняття спадщини. 
16 червня 2021 року державний нотаріус Хорольської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у відкритті спадкової справи у зв?язку з пропуском строку для її прийняття (а. с. 3). 
Згідно з довідкою від 08 липня 2021 року № 01-455/1 ОСОБА_1 є підопічною Грабарівського психоневрологічного будинку-інтернату Лубенського району Полтавської області та перебуває у цьому закладі на постійному місці проживанні з 27 червня 2019 року (а. с. 8).
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами приписів законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (частина третя статті 2 ЦПК України).
Верховний Суд зазначає, що рівень доступу до суду особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, гарантований частиною першою статті 362, частиною четвертою статті 389 ЦПК України, які передбачають право такої особи оскаржувати відповідно в апеляційному чи касаційному порядку судові рішення.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Вирішуючи спір, суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Керуючись положеннями ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в позові, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження
№ 14-61цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , зокрема, посилався на те, що суд першої інстанції не залучив його до участі у справі як спадкоємця та порушив правила підсудності. 
Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (відповідні сільські, селищні, міські ради).
У справі, яка переглядається, позивача заявила вимогу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
При цьому судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2023 року ц справі №758/2524/17, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20), від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21) та від 15 вересня 2021 року у справі № 712/13890/15 (провадження № 61-6202св21).
Переглядаючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , як особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції зазначив, що предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В матеріалах справи немає доказів прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 . Відомості про прийняття спадщини заявник не надав і до суду апеляційної інстанції. Водночас з матеріалів справи випливає, що останнім місцем проживання спадкодавця ОСОБА_3 є с. Вишняки Хорольського району Полтавської області, а тому за приписами статті 1221 ЦК України це є місцем відкриття спадщини. Таким чином, територіальною громадою за місцем відкриття спадщини та належним відповідачем у цій справі є Хорольська міська рада Полтавської області.
Дійшовши висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на те, що належним відповідачем у справі є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, суд апеляційної інстанції не виклав мотиви, чи порушує оскаржуване рішення права та інтереси ОСОБА_2 як особи, яка не брала участі у справі, що має значення для ухвалення відповідного рішення судом апеляційної інстанції в межах повноважень, визначених цивільним процесуальним законом.
Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року у справі № 528/1289/21 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Лубенського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 липня 2022 року рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року постанову Полтавського апеляційного суду від 28 липня 2022 року залишено без змін.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд керується приписами статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції, прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме: право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). 
Правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту (рішення ЄСПЛ «Miragall Escolano v. Spain» (Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії); «Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic» (Звольський та Звольстка проти Чехії), § 51).
Вирішуючи питання про порушення чи непорушення рішенням суду першої інстанції прав ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції мав з`ясувати, чи з урахуванням рішення у справі № 528/1289/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, - приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Горбань Н. В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованими твердження ОСОБА_2 , що спір у справі № 548/1887/21 за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини розглянутий з неналежним складом відповідачів, отже, суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Верховний Суд зазначає, що обмеження права на доступ до суду мають бути оцінені з точки зору принципу пропорційності, відповідно до якого в кожній конкретній справі необхідно установити мету обмеження права, засоби, які для цього використовуються, а також співмірність мети й засобів. 
З урахуванням того, що на час ухвалення рішення суду першої інстанції у справі, яка переглядається в касаційному порядку, ще не було у провадженні суду справи № 528/1289/21 суду апеляційної інстанції, необхідно з`ясувати і викласти мотиви, чи може така обставина обмежити доступ ОСОБА_2 до суду і чи така мета буде легітимною, з`ясувати, чи не суперечать самій сутності права на доступ до суду, що гарантується статтею 55 Конституії України та статтею 6 Конвенції, висновки суду, що право ОСОБА_2 не порушено. 
Верховний Суд зазначає, що рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті у разі, якщо ним не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що звернулися з апеляційною скаргою. Пред`явлення позову до неналежного відповідача, за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 187/385/20 (провадження № 61-4044св23).
Також, суд не може вирішувати питання про обґрунтованість/необґрунтованість позовних вимог, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц зазначено : «Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Суд апеляційної інстанції не врахував викладеного, належним чином не з`ясував питання, чи порушені права ОСОБА_2 ухваленим рішенням, яке він оскаржував в апеляційному порядку, як наслідок не ухвалив рішення відповідно до вимог цивільного процесуального права.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав.
Враховуючи вище зазначене, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Фраза "встановлений законом" охоплює не лише правову основу існування «суду», а й дотримання судом конкретних правил, які регулюють його діяльність, і склад суду ( рішення ЄСПЛ «Ezgeta v. Croatia, § 38; Pasquini v. San Marino», §§ 100-102).
З огляду на викладене, у суду касаційної інстанції немає повноважень встановити або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, передання справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 І. М. Фаловська
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
А. С. Олійник
В. В. Сердюк