УХВАЛА

01 квітня 2024 року 
м. Київ

справа №990/18/24
адміністративне провадження № П/990/18/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Єзерова А.А., Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами як суд першої інстанції справу № 990/18/24 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
17.01.2024 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Президента України (м. Київ, вул. Банкова, 11), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Президента України (далі - відповідач) в період з 23.05.2023 по 18.07.2023 щодо непідписання у встановлений Конституцією України термін, а також, відповідно, вчасного неоприлюднення та неопублікування Закону України «Про внесення змін до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 03.05.2023             № 3096-IX (далі - Закон № 3096-IX);
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) відповіді на її звернення до Президента України від 10.06.2023 та зобов`язати відповідача невідкладно особисто надати письмову відповідь на звернення громадянки ОСОБА_1 від 10.06.2023.
Підстави позову обґрунтовані тим, що в період з 23.05.2023 року по 18.07.2023 відповідач всупереч вимогам Конституції України не виконав конституційні обов`язки щодо підписання та опублікування Закону № 3096-IX у передбачені строки. ОСОБА_1 пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 одночасно загинули поблизу міста Бахмут Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій. Найближчою рідною особою та її годувальником, єдиний хто може надати догляд та піклування, є її син ОСОБА_4 , який продовжував військову службу. Позивач зазначає, що внаслідок триваючої протиправної бездіяльності відповідача її син ОСОБА_4 лише із затримкою у 57 днів зміг подати рапорт на звільнення з військової служби у зв`язку із набранням чинності Законом № 3096-IX. Через протиправну бездіяльність відповідача позивач зазнала щоденного стресу від невизначеності, хвилювань, погіршення фізичного самопочуття та емоційної стабільності, які призвели до загострення хронічних хвороб.
ОСОБА_1 також вказує на те, що 10.06.2023 направила до відповідача звернення, яке вручено останньому 15.06.2023, проте в порушення вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) відповідач протягом семи місяців так і не надав відповіді. У зв`язку з цим просить зобов`язати відповідача надати відповідь на її звернення.
У позовній заяві єдина адреса для листування зазначена: АДРЕСА_1 .
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Шарапа В. М.- головуючий суддя, судді: Єзеров А. А., Стеценко С.Г., Стрелець Т. Г., Тацій Л. В.
Верховний Суд ухвалою від 25.01.2024 вирішив: відкрити провадження в адміністративній справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановити сторонам строки для подання заяв по суті справи (відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив заперечень проти відповіді на відзив).
26.01.2024 Суд направив сторонам у справі ухвалу від 25.01.2024  про відкриття провадження у цій справі.
Ухвала Верховного Суду від 25.01.2024  про відкриття провадження, скерована на адресу позивача, яка зазначена у позовній заяві. Однак, конверт з копією ухвали від 25.01.2024 повернувся на адресу Суду без вручення адресату  з відміткою підприємства поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".
Відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) у разі повернення поштового відправлення з повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Згідно із пунктом 4 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день поставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до пункту 7 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною першою статті 131 КАС України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Суд зауважує, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, а відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain; заява №11681/85), Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони у справі зобов`язані проявляти зацікавленість процесом її розгляду.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Інформації від позивача щодо іншої адреси, на яку слід направляти повідомлення щодо розгляду позову до Суду не надходило.
Окрім того, позивач не має зареєстрованого електронного кабінету у системі «Електронний суд».
Слід зазначити, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач, в першу чергу, має активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
На виконання частини 2 статті 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 затверджено «Правила надання послуг поштового зв`язку» (далі - Правила).
Відповідно до пункту 2 Загальної частини Правил: рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення.
Пунктом 104 Правил визначено, зокрема, що у разі неможливості вручення адресату (одержувачу) поштового відправлення, таке відправлення повертається відправнику; невручені одержувачам поштові відправлення, зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами; після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені; невручені поштові відправлення, зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця.
Суд звертає увагу, що строк зберігання поштового відправлення терміном в один місяць дає можливість особі, яка звернулася із позовною заявою, вжити заходів для отримання такого відправлення та ознайомлення з ухвалою суду протягом цього строку.
З урахуванням наведеного, Суд зазначає, що вжив усі можливі заходи з використанням передбачених нормами КАС України процесуальних засобів щодо належного повідомлення позивача про відкриття провадження у цій справі.
У встановлений Судом строк, зазначений в ухвалі про відкриття провадження, відповідачем 16.02.2024 засобами поштового зв`язку на адресу Суду надіслано відзив на адміністративний позов. Відповідно до вимог частини четвертої статті 162 КАС України до відзиву додано докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу на адресу, зазначену ОСОБА_1 у позовній заяві.
У відзиві на позовну заяву відповідач просить закрити провадження у цій справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Президента України, що полягає у тривалому непідписанні Закону України № 3096-IX, а також вчасного неоприлюднення та неопублікування вказаного закону. В обґрунтування власної позиції зазначає, що Президент України при підписанні законів чи при утриманні від їх підписання не виконує владних управлінських функцій, а спірні відносини щодо підписання закону Президентом України є частиною єдиного законотворчого процесу, який включає всі стадії - від законодавчої ініціативи до оприлюднення закону, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Враховуючи наведене, на думку відповідача, провадження у цій справі в частині позовних вимог відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 238 КАС України підлягає закриттю.
Також у відзиві на адміністративний позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на її звернення та зобов`язання надати письмову відповідь на звернення від 10.06.2023, оскільки відповідь на вказане звернення було надано листом від 26.06.2023 №22/040122-26 відповідно до вимог чинного законодавства. На підтвердження вказаної обставини до відзиву надав копію вказаного листа та докази його направлення ОСОБА_1 .
Позивач процесуальним правом на подачу відповіді на відзив не скористався.
Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України визначено у статті 266 КАС України, згідно із пунктом 2 частини першої якої правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій чи бездіяльності Президента України.
За правилами статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За принципом поділу державної влади в України, закріпленому у статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 93 Конституції України право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України.
Повноваження Президента України визначені виключно Конституцією України.
Статтею 94 Конституції України передбачено, що:
- закон підписує Голова Верховної Ради України і невідкладно направляє його Президентові України;
- Президент України протягом п`ятнадцяти днів після отримання закону підписує його, беручи до виконання, та офіційно оприлюднює його або повертає закон зі своїми вмотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду;
- у разі якщо Президент України протягом встановленого строку не повернув закон для повторного розгляду, закон вважається схваленим Президентом України і має бути підписаний та офіційно оприлюднений;
- якщо під час повторного розгляду закон буде знову прийнятий Верховною Радою України не менш як двома третинами від її конституційного складу, Президент України зобов`язаний його підписати та офіційно оприлюднити протягом десяти днів. У разі якщо Президент України не підписав такий закон, він невідкладно офіційно оприлюднюється Головою Верховної Ради України і опубліковується за його підписом;
- закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування
Пунктами 29, 30 частини першої статті 106 Конституції України встановлюються повноваження Президента України підписувати закони, прийняті Верховною Радою України, або здійснювати право вето щодо прийнятих Верховною Радою України законів (крім законів про внесення змін до Конституції України) з наступним поверненням їх на повторний розгляд Верховної Ради України.
Наведені положення Конституції України надають Президенту як главі держави дискреційне (самостійне) право на вирішення кола питань в межах закону. Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (без узгодження) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 11 березня 2003 року № 6-рп/2003 у справі за конституційним поданням 73 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) здійсненого Президентом України права вето стосовно прийнятого Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до статті 98 Конституції України» та пропозицій до нього (справа щодо права вето на закон про внесення змін до Конституції України)» зазначено, що Президент України здійснює право вето стосовно прийнятого Верховною Радою України закону після одержання його для підписання на відповідній стадії законодавчого процесу. Це є конституційно-правовою формою участі Президента України в законодавчому процесі. Підписання або повернення закону на повторний розгляд Верховної Ради України - виключне конституційне право Президента України.
Отже, діяння Президента України, пов`язані з підписанням закону після його схвалення, оприлюдненням чи поверненням    на реалізацію права вето прийнятого Верховною Радою України закону, не відносяться до управлінських, а тому не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що Президент України при підписанні законів чи при утриманні від їх підписання не виконує владних управлінських функцій, а спірні відносини щодо підписання закону Президентом України є частиною єдиного законотворчого процесу, який включає усі стадії - від законодавчої ініціативи до оприлюднення закону, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Також варто заначити, що вирішення судами справ щодо здійснення дій, повноважень, які відповідно до Конституції України належать іншим гілкам влади, означало би порушення конституційного принципу поділу державної влади.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.02.2019 у справі № 9901/638/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/503/18 та від 28.03.2018 у справі № 9901/370/18.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно із частиною першою статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
При цьому колегія суддів вважає, що поняття "спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити у широкому розумінні у світлі частини третьої статті 124 Конституції України, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. 
Оскільки розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві, до суду якої юрисдикції належить його вирішення, немає.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 9901/637/18.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання відповідача про закриття провадження в частині слід задовольнити та закрити провадження у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Президента України в період з 23.05.2023 по 18.07.2023 щодо непідписання у встановлений Конституцією України термін, а також, відповідно, вчасного неоприлюднення та неопублікування Закону України «Про внесення змін до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 03.05.2023 № 3096-IX.
Керуючись статтями 238, 239, 266, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
УХВАЛИВ:
Клопотання Президента України задовольнити.
Закрити провадження у справі № 990/18/24 за позовом ОСОБА_1  до Президента України в частині позовних про визнання протиправною бездіяльності Президента України в період з 23.05.2023 по 18.07.2023 щодо непідписання у встановлений Конституцією України термін, а також, відповідно, вчасного неоприлюднення та неопублікування Закону України «Про внесення змін до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 03.05.2023 № 3096-IX
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Головуючий суддя                                                             В. М. Шарапа 
Судді                                                                                 А. А. Єзеров 
                                                                                С. Г. Стеценко 
                                                                                Т. Г. Стрелець
                                                                                Л. В. Тацій