ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2024 року
м. Київ
справа № 755/6464/21
провадження № 51-5424км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду
у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 , 
прокурора                                                     ОСОБА_5 , 
захисника                                                     ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до  Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021100040000199, за  обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі-КК),
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.  289 КК, призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна. 
Указаним вироком залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , вирішено питання про витрати у провадженні, долю речових доказів. 
Відповідно до вироку 22 січня 2021 року, приблизно о 04:15 ОСОБА_7 , перебуваючи по   АДРЕСА_2 , за допомогою автомобільної свічки розбив заднє ліве скло, проник в середину припаркованого автомобіля марки «Lexus» моделі «GS 350», д.н.з. НОМЕР_1 , запустив у дію двигун автомобіля та почав рух у бік виїзду з двору будинку незаконно заволодівши транспортним засобом вартістю 781 560 грн, що у 250 і  більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. 
Після цього, маючи змогу розпоряджатись викраденим автомобілем марки «Lexus» моделі «GS 350», сірого кольору 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на власний розсуд, ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину втік.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погоджуючись із судовими рішеннями щодо ОСОБА_7 , захисник звернувся до  Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій ставить вимогу про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року та призначення нового розгляду у  суді апеляційної інстанції. 
Вказує, що в судовому засіданні апеляційної інстанції захистом було заявлено клопотання про бажання та право обвинуваченого брати участь в судових засіданнях, однак апеляційним судом було проігноровано вказанеклопотання захисту, внаслідок чого порушені права обвинуваченого особисто брати участь в судових засіданнях.
Крім того, вказує, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу розглянув формально, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги.
Звертає увагу, що в апеляційні скарзі було зазначено захистом, що під час розгляду будуть подані відповідні клопотання, однак суд не надав можливості подати будь яких клопотань, крім клопотання, поданого у порядку ст. 404 КПК про повторне дослідження обставин у зв`язку з тим, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, а також встановлення обставин, які не були встановлені судом. 
Вказує, що суд в дебатах перебивав захисника, вимагав скоротити доповідь бо було оголошено повітряну тривогу.
Вважає оскаржену ухвалу такою, що не відповідає приписам статей 370, 419 КПК, адже апеляційний суд не надав обґрунтованих відповідей на доводи сторони захисту і не усунув тих порушень КПК та КК, на які вона звертала увагу суду.
Так, перед апеляційним судом було порушено питання про безпідставну відмову в  повторному огляді відеофайлів відеореєстратора; у проведенні слідчого експерименту для встановлення обставин справи, які мають істотне значення та не можуть бути перевірені іншим шляхом; про дослідження автомобіля за його місцезнаходженням як  такого, що був знаряддям злочину та містить сліди злочину та злочинця; про виклик до суду експертів з приводу проведених експертиз речей, що не є речовими доказами згідно постанови слідчого; у визнанні виконаних експертиз неналежними доказами у  зв`язку з проведенням експертиз з речами, що не визнані слідчим речовими доказами; у відтворенні подій кримінального правопорушення на карті м. Києва у зв`язку з  розбіжностями у показах свідків; у повторному виклику свідків обвинувачення у  зв`язку з протилежними показами інших свідків, даних відеофайлів відеореєстратора, даних, отриманих при застосуванні службового собаки; у повторному виклику до суду потерпілого у зв`язку з питаннями стосовновиявлених в автомобілі слідів крові, стану транспортного засобу, проведених регламентних робіт; у проведенні судової експертизи слідів крові з важеля коробки передач, виявлених та взятих експертами в викраденому автомобілі під час огляду місці події; у проведенні комплексної експертизи на предмет установлення приналежності зразків тканин одягу, виявлених та вилучених експертами під час огляду автомобіля, встановления наявності в змивах з рук та перчаток обвинуваченого фарфорових частиць свічки запалення, за допомогою якої обвинувачений начеб то розбив скло автомобіля та виявлених експертами під час огляду автомобіля. При цьому, судом першої інстанції захисника було обмежено часом у подачі клопотань та можливості їх належним чином обґрунтувати.
Звертає увагу, що сторона обвинувачення не заявляла клопотання про допит свідка ОСОБА_9 і його допит було здійснено судом за власної ініціативи, натомість свідка ОСОБА_10 суд з власної ініціативи вирішив не допитувати.
Крім того, захисник в доводах апеляційної скарги зазначав, що поза увагою місцевого суду залишились листи сервісних центрів про відсутність регламентних робіт у  викраденому автомобілі; договір купівлі-продажу автомобіля, яким підтверджується його вартість; зразки крові виявлені при огляді в салоні автомобіля , що був викрадений; зразки частиць тканин виявлених експертами при огляді автомобіля; фарфорові зразки частиць свічки запалення; рапорт поліцейських про затримання ОСОБА_7 , де  містяться данні про час, місце, фактичні обставини затримання, важливі деталі одягу затриманого, які протирічать показам свідків про місце затримання обвинуваченого, зображенням злочинця на відеофайлах відеореєстратора та зовнішності та одягу обвинуваченого; інструкція до відеореєстратора, яка доказує втручання сторонніх осіб у його роботу. Натомість апеляційний суд не виправив порушень місцевого суду щодо оцінки доказів за правилами ст. 94 КПК.
Так, за відсутності відомостей про проведення регламентних, періодичних, технічних оглядів та регламентних робіт, вважає необґрунтованим встановлення вартості транспортного засобу на підставі висновку експерта, а не договору купівлі-продажу. 
Зауважує, що суд апеляційної інстанції безпідставно не зважив на доводи скарги про упередженість місцевого суду, про недоведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, про відібрання змивів для проведення експертизи із застосуванням тортур, про затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК за відсутності для цього підстав та  про підміну протоколу огляду місця події, про порушення права ОСОБА_7 на захист унаслідок того, що не було викликано захисника за його вимогою, а надано захисника з центру безоплатної правової допомоги.
Також вважає, що апеляційний суд не дав належної оцінки доводам про несанкціонований доступ працівників патрульної поліції до  викраденого автомобіля з метою залишення слідів затриманої особи. 
Стверджує про застосування тортур під час відібрання змивів для проведення експертизи та в ході проведення огляду місця події, які, на його переконання, є підставою для визнання недопустимими доказами висновків експертів СЕ 19/111-21/8376-БД від  22 березня 2021 року, СЕ 19/111-21/8954-БД від  23 березня 2021 року,             СЕ 19/111-21/8366-БД від 25 березня 2021 року, СЕ 19/111-21/14600-БД від 08 квітня 2021 року, однак апеляційний суд не звернув уваги на це та не виправив помилки місцевого суду.
Вказує, що не було проведено експертизу на предмет належності слідів крові з нижньої частини важеля коробки передач засудженому ОСОБА_7 ; наявності на руках та рукавичках слідів фарфорових уламків свічки та крові; відповідності мікрочастинок взятих експертами з передніх сидінь автомобіля зразкам тканин одягу обвинуваченого. На переконання захисника проведення цих експертиз сприяло би встановленню істини у справі, однак суд безпідставно відмовив стороні захисту у задоволені клопотань про проведення експертиз. 
Звертає увагу, що ОСОБА_7 затримано о 4.50 ранку, тоді як застосування службового собаки на місці вчинення злочинурозпочалося о 5.40 ранку. Отже о 4.50 ранку злочинця, який викрав автомобіль, не було затримано, інакше немає необхідності в застосуванні службового собаки через 50 хвилин після затримання ОСОБА_7 . Це свідчить, на переконання захисника, що справжній злочинець втік від переслідування поліцейських, а ОСОБА_7 було призначено поліцейськими та слідчими на роль злочинця.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні суду касаційної інстанції захисник підтримав касаційну скаргу та  просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, поданої захисником, навів відповідні мотиви своєї незгоди із доводами сторони захисту.
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів виходить із наступного.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які  підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та  підстави його ухвалення, тобто законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У статті 419 КПК визначено, що в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й  достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та  положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без  задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого (ст. 438 КПК).
Районний суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Ухваливши обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 та визнавши його винуватим за  ч. 3 ст. 289 КК у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого у  двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, місцевий суд безпосередньо дослідив показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також письмові докази: протокол огляду місця події від 22 січня 2021 року; акт про застосування службового собаки від  22  січня 2021 року; протокол особистого обшуку особи від 22 січня 2021 року; протокол затримання ОСОБА_7 ; протокол перегляду відеозапису з відео реєстратора від 22  січня 2021 року; інформаційно-аналітичний матеріал із зазначенням часу руху автомобіля Lexus GS350 д.н.з НОМЕР_1 у період часу з 21 січня 2021 року; висновки експерта від 01 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/3509-АВ, від 22 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/8376-БД, від 23 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/8954-БД, від  08  квітня 2021 року № СЕ-19/111-21/14600-БД, а також документи щодо вартості автомобіля, долучені стороною захисту, рапорт від 22 січня 2021 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 22 січня 2021 року та інші, речові докази.
Висновок експерта від 25 березня 2021  року № СЕ-19/111-21/8366-БД суд визнав таким, що не доводить та не спростовує винуватість ОСОБА_7 , а тому критично поставився до вказаного висновку. Крім того, протокол обшуку від 22 січня 2021 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано недопустимим доказом, оскільки обшук було проведено без ухвали слідчого судді, а у задоволенні направленого до слідчого судді Дніпровського районного суду м.  Києва клопотання про проведення обшуку слідчим суддею відмовлено.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду захисник подав апеляційну скаргу, у  якій заперечував правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у  вчиненні злочину, за який його було засуджено, зазначав, що вирок вирішальною мірою ґрунтується на недопустимих доказах. При цьому, захист обґрунтовував свою позицію доводами, які в переважній більшості повторені захисником в  касаційній скарзі.  
Апеляційний суд перевірив висновки суду першої інстанції в частині доведеності винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.  3 ст. 289 КК, та визнав їх правильними і належним чином умотивованими, дав  належну оцінку доводам сторони захисту, навів ґрунтовні мотиви їх відхилення, опираючись, зокрема, на докази, зміст яких детально викладено у рішенні. 
Доводи у касаційних скаргах не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, наведені ним в ухвалі на обґрунтування підстав з яких твердження сторони захисту визнані неспроможними.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а доводи касаційної скарги уважає необґрунтованими.
Місцевий суд розглянув кримінальне провадження в межах, визначених ч. 1 ст. 337 КПК, відповідно до обвинувального акта, а апеляційний суд переглянув його в межах апеляційної скарги захисника відповідно до приписів ст. 404 КПК і в порядку, передбаченому ст. 405 цього Кодексу.
При цьому, матеріали кримінального провадження свідчать, що суд першої інстанції ретельно перевіряв доводи сторони захисту, аналогічні тим, що були викладені захисником в апеляційній скарзі. Зазначені в судових рішеннях мотиви стосовно  визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів уважає обґрунтованими й такими, що  відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Верховний Суд відхиляє посилання захисника на неправильну оцінку судами попередніх інстанцій підстав до затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК та погоджується з їх висновками про відсутність порушень під час затримання особи.
З протоколу затримання особи від 22 січня 2021 року, складеного в порядку ст. 208 КПК, вбачається, що ОСОБА_7 було затримано з підстави, визначеної у п. 2 ч. 2 ст. 208 КПК, де вказано, що без ухвали слідчого судді затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, може уповноважена особа якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця  особа щойно вчинила злочин.
Затримання в цьому провадженні ОСОБА_7 саме уповноваженою особою сторона захисту під сумнів не  ставить.
Стосовно обґрунтованості застосування приписів п. 2 ч. 2 ст. 208 КПК суди правильно виходили із оцінки сукупності досліджених доказів, як кожного окремо, так і у їх взаємозв`язку, де небезпідставно взяли до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , що близько 04 години 22 січня 2021 року під час чергування, отримали інформацію, що інший екіпаж поліції переслідує автомобіль, який порушував Правила дорожнього руху, а в подальшому скоїв дорожньо-транспортну пригоду та втікає, що водій автомобіля побіг по замерзлій кризі р. Дніпро в напрямку Труханова острова. Вказані свідки перебували в межах території Русанівської, Дніпровської набережної, Русанівські сади, станція метро Лівобережна. Відпрацювавши квадрат, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 підійшли під міст Метро, де на відстані приблизно 300 м побачили ОСОБА_7 , який намагався перейти по кризі на інший берег р. Дніпра. ОСОБА_9 сів на службовий автомобіль та переїхав на інший бік Дніпра. У полі зору ОСОБА_12 на річці інших людей не було. Він разом з ОСОБА_14 почали переслідувати по кризі ОСОБА_7 , про що передавали інформацію іншим співробітникам. Останній рухався по кризі у швидкому темпі. Вони на віддаленій відстані переслідували ОСОБА_7 , який постійно знаходився в полі їх зору, так як видимість була доброю, інших людей на кризі не було. Наблизившись до ОСОБА_7 , побачили, що він одягнутий в одяг темного кольору, можливо, тактичні штани. Коли відстань до ОСОБА_7 почала скорочуватись, останній почав бігти, проте на правому березі між мостом Метро та мостом Патона був затриманий ОСОБА_14 з інспектором поліції іншого екіпажу.
Також свідок ОСОБА_13 показав, що він з напарником ОСОБА_17 під час нічного чергування у січні 2021 року в районі Дарницької площі в м. Києві побачили автомобіль «Lexus» моделі «GS 350», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку та порушував Правила дорожнього руху. Вони, на службовому автомобілі, подали звуковий сигнал зупинки, однак водій не зупинявся та продовжив рух з  Дарницької площі по проспекту Соборності в напрямку пр. Гагаріна до моста Патону. Через 30 секунд від початку переслідування автомобіль «Lexus» наїхав на бордюрний камінь, від чого в подальшому автомобіль понесло і відбулась дорожньо-транспортна пригода. Від зіткнення автомобіль зупинився. Водій залишив даний автомобіль та побіг до річки Дніпро. Це був чоловік приблизно 180-185 см зросту, одягнутий в чорну куртку середньої довжини та шапку. Бачив, що порушник пробігав перед автомобілем «Lexus», фари якого були увімкненні. Вийшовши з автомобіля він з напарником побігли за водієм. Почали переслідувати дану особу по кризі р. Дніпро до острова ОСОБА_18 . В цей час на вулиці людей не було. Під час бігу особа була в полі зору, на Трухановому острові вже її не бачив та продовжили переслідування по слідам на снігу. Всю інформацію передавали по зв`язку, втратили особу на Трухановому острові та більше не бачили, передали орієнтування особи та прикмети. Повернувся до автомобіля після отримання інформації про затримання імовірної особи.
Закон не ставить перед поліцейським вимоги вже в момент затримання переконатися поза розумним сумнівом у тому, що особа, яку він підозрює у вчиненні злочину, насправді його вчинила. Для цього існують наступні стадії кримінального провадження, під час яких обґрунтованість підозри може бути підтверджена або спростована. 
З  огляду на ці обставини колегія суддів доходить висновку, що у поліцейських були достатні підстави для затримання ОСОБА_7 .
Апеляційний суд не залишив поза увагою доводи щодо застосування службового собаки, який був задіяний для відшукування можливих слідів і доказів кримінального правопорушення та обґрунтовано зазначив, що акт про застосування службового собаки не спростовує пред`явленого обвинувачення, при цьому не містить даних про те, що службовий собака був задіяний для підтвердження чи спростування відомостей, що   ОСОБА_7 є тією особою, яка незаконно заволоділа автомобілем «Lexus».
Колегія судів апеляційного суду спростувала як необґрунтовані доводи апеляційної скарги захисника про те, що мало місце порушення права ОСОБА_7 на захист під час його затримання та особистого обшуку. Відкидаючи доводи сторони захисту суд виходив з того, що перебіг слідчої дії фіксувався технічними засобами фіксації. З  відеозапису вбачається, що слідчим одразу повідомлено Центр правової допомоги про дану подію з вимогою з`явитись для здійснення захисту ОСОБА_7 . Крім того, на  прохання ОСОБА_7 , про його затримання одразу було повідомлено батька з  указівкою залучити адвоката для захисту за договором. ОСОБА_7 забезпечено правовою допомогою, спочатку за участю захисника ОСОБА_19 , якого призначив Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві, а  в  подальшому, цього ж дня, ОСОБА_7 отримував правову допомогу від адвоката, з яким було укладено угоду.
Вважати такі висновки необґрунтованими або неправильними за доводами касаційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи.
З урахуванням наведеного вище Верховний Суд не вбачає підстав визнавати затримання ОСОБА_7 незаконним, як і його особистий обшук.
Відповідно до ч. 3 ст. 208 КПК уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і  ст.  236 цього Кодексу.
Верховний Суд звертає увагу на те, що особистий обшук особи під час затримання, є складовою частиною затримання особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК (постанови від 29 жовтня 2020 року у справі № 748/780/18, від 15 червня 2021 року у  справі № 204/6541/16-к, від 13 грудня 2021 року у справі № 754/2818/20).
Під час затримання підозрюваного у присутності понятих було проведено його особистий обшук, у ході якого у нього було виявлено й вилучено речі, вказані у протоколі.
У рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що законне затримання саме собою дає підстави для проведення особистого обшуку. Водночас необхідно взяти до уваги, що  особистий обшук затриманої особи є необхідним, крім фіксації доказів правопорушення й убезпечення їх від впливу затриманого, також для забезпечення безпеки як осіб, що затримують, так й інших осіб, включаючи саму затриману особу.
Зміст протоколу затримання свідчить, що ОСОБА_7 було роз`яснено права підозрюваного, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК, серед яких право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у  випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату, та що не менш важливо - право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені КПК, а також отримати їх роз`яснення. Права підозрюваного прямо відображені в тексті протоколу. Про ознайомлення з правами свідчить підпис ОСОБА_7 , який зазначив, що своє затримання уважає безпідставним, однак не  заявляв про наявність будь-яких доповнень чи зауважень, про необхідність додаткового роз`яснення змісту прав, що дає підстави для висновку про належне, повне і зрозуміле роз`яснення прав підозрюваного.
Сторона захисту, заперечуючи законність затримання, водночас не стверджує про недотримання приписів статей 104-106, 223  КПК щодо складання відповідного протоколу.
Колегія суддів зауважує, що Суд послідовно визнає недопустимими показання, отримані від підозрюваної особи (під час слідчих дій, у випадку порушення її права зберігати мовчання і не свідчити проти себе або права бути представленим захисником), однак не  вважає виправданим беззастережно поширювати це правило на речові докази (постанови Верховного Суду від 02 березня 2021 року у справі № 737/641/17, від  03  червня 2021 року у справі № 522/18414/19, від 17 січня 2023 року у справі № 648/1543/15-к). Підходи до оцінки допустимості показань і доказів, які хоча й можуть бути отримані примусово, але існують незалежно від волі особи, як, наприклад, документи, речові докази, біологічні зразки для проведення експертизи, суттєво відрізняються від оцінки показань особи. 
Підозрюваний ОСОБА_7 , ознайомившись із своїми правами, на підставі ст.  63  Конституції України від давання показань відмовився і з моменту затримання не  свідчив проти себе під досудового розслідування та судового розгляду.
Відібрання біологічних зразків, за наявності добровільної згоди особи, відбувається в порядку ст. 241 КПК. За відсутності необхідності примусового втручання у приватне життя, приписи ст. 93, ч. 1 ст. 245 КПК дозволяють досягти мети такої процесуальної дії без здійснення судового контролю, а притаманні йому функції здійснює прокурор.
Отже проведення відібрання зразків на підставі відповідного процесуального рішення прокурора в цьому провадженні відповідає приписам КПК і вимогам ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Сам спосіб, застосований для відібрання змивів з рук та обличчя не можна вважати таким, що заподіює фізичний біль. Добровільність згоди підозрюваного щодо надання зразків та змивів з рук та обличчя підтверджується відеозаписом їх здійснення.
За відеозаписом перед початком обшуку та здійснення змивів експертами на підставі постанови прокурора про відібрання змивів для проведення експертизи від 22 січня 2021 до ОСОБА_7 було застосовано кайданки з метою належного проведення слідчих дій, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено що кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються, в тому числі, під час проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі (підпункт ґ  п. 1 ч.  3 ст. 45 вказаного Закону). 
Перевіряючи доводи сторони захисту про застосування тортур суд апеляційної інстанції обґрунтовано посилався на відеозапис слідчої дії, вказав, що експертами відібрано змиви з рук ОСОБА_7 , для відібрання яких з лівої руки ОСОБА_7 працівником правоохоронного органу було знято кайданки, які в подальшому знову було одягнено на ОСОБА_7 . На  запитання експерта щодо надання ОСОБА_7 дозволу на відібрання змиву з рани на його обличчі, останнім було надано згоду кивком голови, проте експертом було повторно запитано ОСОБА_7 про наявність згоди на відібрання змиву з рани на його обличчі, який відповів ствердно. Застосування до ОСОБА_7 тортур, про які зазначає захисник, вказане відео не містить. Крім того, відеозапис слідчої дії свідчить, що на повідомлення ОСОБА_7 про те, що  кайданки йому тиснуть, працівник поліції здійснив дії для усунення тиску кайданок на руку затриманого.
За встановлених обставин цього провадження щодо переслідування та затримання ОСОБА_7 , застосування кайданок до підозрюваного є обґрунтованим і не містить ознак тортур. Отже, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, який обґрунтовано відхилив посилання адвоката про застосування до ОСОБА_7 тортур під час під час відібрання змивів у останнього. 
Колегія суддів враховує, що як встановив місцевий суд будь-яких доказів звернення сторони захисту зі скаргою на дії працівників правоохоронних органів під час затримання ОСОБА_7 (спричинення тортур) під час досудового розслідування, суду  стороною захисту не надавалось.
Згідно з доктриною «плодів отруєного дерева» недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця  доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з  використанням доказів, визнаних недопустимими. У кримінальному процесуальному законі вказана доктрина має своє правове втілення в положеннях ч. 1 ст. 87 КПК, згідно з якою недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. За відсутності таких обставин в цьому провадженні, відсутні підстави до застосування відповідної доктрини.
Отже, протоколи затримання та обшуку від 22 січня 2021 року не можуть бути визнані недопустимими доказами і, відповідно, відсутні підстави за правилом «плодів отруєного дерева» визнавати недопустимими інші докази, оскільки не було порушень норм КПК і  докази здобуто не завдяки інформації, отриманій з істотним порушенням прав людини.
Предметом перевірки апеляційного суду були також доводи про порушення органу досудового розслідування під час проведення огляду місця події, який вмотивовано погодився з висновками місцевого суду щодо дотриманням вимог статей 223, 234, 237  КПК, і такі висновки суду колегія суддів суду касаційної інстанції вважає правильними та обґрунтованими.
Суди встановили, що слідчу дію проведено в присутності понятих ОСОБА_20 та   ОСОБА_15 , які під час їх допиту в судовому засіданні підтвердили правильність та достовірність викладених у протоколі обставин, зокрема той факт що в м. Києві по  проспекту Соборності, за 300-350 м. до будівлі за адресою: АДРЕСА_3 виявлено легковий автомобіль марки «Lexus» сірого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під лобовим склом внизу з лівої сторони виявлено табличку з VIN  номером: НОМЕР_2 , у вищевказаного автомобіля відсутнє переднє ліве колесо, яке у подальшому було виявлено приблизно за 60 метрів від вищевказаного авто. У подальшому було виявлено розбитим ліве пасажирське скло шматки пошкодження якого знаходились у салоні автомобіля. На передньому пасажирському сидінні авто виявлено рукавичку темно-сірого кольору в якій знаходився USB кабель з кустарними змінами, на килимку під сидінням виявлено перчатку сірого кольору. Вилучено змиви з ручок відкриття дверей, що розташовані у салоні автомобіля, з керма, з ручки КПП та контрольний зразок з марлевої серветки з дистильованою водою. Вилучено мікрочастки на липку стрічку з переднього пасажирського та водійського сидіння даного автомобіля. З лобового скла вилучено відеореєстратор моделі Aspining з флеш накопичувачем Trancsend 128 GB, який поміщено до сейф-пакету SUD1148232, пакет в якому знаходились подріблені частини, поміщені до пакету SUD1148205, USB кабель з кустарними змінами SUD1148204. Чорну сумку з салону автомобіля в  SUD4009091, два паперові конверти, у одному робочі рукавички у кількості 3 шт, у  другому одна робоча рукавичка, текстильна ганчірка з переднього пасажирського сидіння автомобіля. 
З показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вбачається, що останні були запрошені понятими близько 06 години 22 січня 2021 року під час проведення огляду автомобіля «Lexus» моделі «GS 350», д.н.з. НОМЕР_1 , події відбувалися біля мосту Патона в напрямку Русанівки в м. Києві. В їх присутності слідчими переписані пошкодження автомобіля та вилучені речі, які були в автомобілі. Достовірність даних, які  бачили поняті були засвідчені їх підписами у відповідному протоколі, який вони попередньо прочитали.
З вироку вбачається, що показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , яких було залучено в якості понятих під час проведення огляду місця події, суд оцінив у  сукупності з іншими доказами, зокрема і відеозаписом на якому зафіксований перебіг подій під час слідчої дії, та надав їм належну правову оцінку, відповідно до приписів ст. 94  КПК. 
Дотримання вимог статей 223, 234, 237 КПК доводи касаційної скарги не спростовують, а тому докази, отримані органом досудового розслідування в результаті її проведення, обґрунтовано визнані судами попередніх інстанцій допустимими та покладені в основу висновку про винуватість засудженого.
Доводи про перекручування у вироку показань свідка ОСОБА_13 були предметом перевірки апеляційного суду, який відхилив їх з огляду на запис судового засідання від  21 лютого 2022 року. Кримінальний процесуальний закон не вимагає дослівного відтворення змісту показань учасників судового провадження в судовому рішенні. Показання вказаного свідка відображені з достатньою повнотою в контексті вимог ст.  91 КПК щодо встановлення обставин, які підлягають доказуванню.
Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що даними, отриманими з відеореєстратора автомобіля «Lexus» моделі «GS 350», д.н.з. НОМЕР_1 , які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, повністю спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про їх суперечність вказаному відео. Так на останньому видно весь маршрут слідування вказаного транспортного засобу з порушенням ПДР та великою швидкістю руху. Вказівка захисника про помірність швидкості з якою рухався автомобіль «Lexus» моделі «GS 350», д.н.з. НОМЕР_1 , на думку колегії суддів, правильно оцінена судом першої інстанції як власне сприйняття, яке не підтверджується жодним з доказів, що були предметом дослідження судом першої інстанції.
Судами обґрунтовано взято до уваги висновок експерта №СЕ-19/111-21/8376-БД від  22  березня 2021 року щодо встановлення генетичних ознак (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_7 . Дотримання вимог КПК щодо відібрання зразків, призначення та проведення експертизи сторона захисту не заперечує.
Даними висновку експерта №СЕ-19/111-21/8954-БД від 23 березня 2021 року підтверджується наявність у наданих на дослідження змивах, а саме: з ручки коробки передач (об`єкт № 1), з ручки дверей внутрішньої сторони передніх пасажирських дверей (об`єкт № 2), з  ручки водійських дверей внутрішня сторона (об`єкт № 4), з лівої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 7), з правої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 8), з обличчя ОСОБА_7 (об`єкт № 9), клітини з ядрами; з ручки дверей внутрішньої сторони задніх правих пасажирських дверей (об`єкт № 3), з ручки дверей внутрішньої сторони задніх лівих пасажирських дверей (об`єкт № 5), з керма водія (об`єкт № 6), виявлено поодинокі клітини з ядрами. Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами виявлених у змивах з ручки коробки передач (об`єкт № 1), з ручки дверей внутрішньої сторони передніх пасажирських дверей (об`єкт № 2), з ручки водійських дверей внутрішня сторона (об`єкт № 4), з лівої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 7), з правої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 8), з  обличчя ОСОБА_7 (об`єкт № 9) (таблиця 1.1, додаток 1). 
Генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами виявлених у змивах з ручки коробки передач (об`єкт № 1) та з ручки дверей внутрішньої сторони передніх пасажирських дверей (об`єкт № 2), збігаються між собою, та належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами виявлених у змивах з  лівої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 7), з правої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 8), з обличчя ОСОБА_7 (об`єкт № 9), збігаються між собою, та належать встановленій особі чоловічої генетичної статі. В автомобілі «Lexus» моделі «GS 350», д.н.з. НОМЕР_1 , яким незаконно заволоділи виявлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами виявлених у змиві з ручки водійських дверей внутрішня сторона (об`єкт № 4), є  змішаними та можуть бути придатними для ідентифікації лише по домінуючому        ДНК- профілю, який збігається з генетичними ознаками встановленими у змивах з лівої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 7), з правої руки ОСОБА_7 (об`єкт № 8), з обличчя ОСОБА_7 (об`єкт № 9).
Даними висновку експерта №СЕ-19/111-21/14600-БД від 08 квітня 2021 року підтверджується наявність генетичних ознак (ДНК-профіль) клітин з ядрами виявлених у змиві з ручки водійських дверей внутрішня сторона (об`єкт № 4 згідно копії висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС від 23.03.2021 № СЕ-19/111-21/8954-БД), є змішаними та можуть бути придатними для ідентифікації лише по домінуючому ДНК-профілю, який збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 . Генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами виявлених на робочій рукавичці умовно позначеній як «2» (об`єкт № 2 згідно копії висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС від  25.03.2021 № СЕ-19/111-21/8366-БД) збігаються з  генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 .
Висновки експерта є зрозумілими, а тому клопотання сторони захисту щодо виклику в  судове засідання експерта для їх роз`яснення суд обґрунтовано визнав безпідставним. 
Колегія суддів враховує, що в касаційній скарзі сторона захисту не заперечує обґрунтованість висновків суду щодо дотримання вимог КПК щодо відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи, законності призначення молекулярно-генетичної експертизи.
На доводи сторони захисту щодо недопустимості ряду доказів судом у мотивувальній частині вироку надано належну правову оцінку, з якою погодився апеляційний суд, який вмотивовано визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про  неповноту судового розгляду. 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що досліджених в  судовому засіданні доказів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даному кримінальному провадженні.
Кожне з заявлених захисником клопотань розглянуте в судовому засіданні і захисник цього не заперечує, проте вважає необґрунтованою відмову суду у задоволенні поданих клопотань. Проте, за доводами касаційної скарги, де захисник відстоює свою версію подій за власною оцінкою доказів на предмет їх достовірності і заперечує їх достатність для доведення винуватості засудженого, колегія суддів не вбачає підстав до скасування чи зміни оскарженого судового рішення, до спростування висновку апеляційного суду, що комплекс доказів, детально проаналізованих судом першої інстанції, перевірених апеляційним судом, свідчить про те, що ОСОБА_7 заволодів автомобілем «Lexus» та скоїв ДТП, про відсутність підстав вважати обґрунтованою позицію сторони захисту про ймовірне фальшування доказів лише з тих підстав, що на деяких речах, виявлених у автомобілі, відсутні біологічні зразки ОСОБА_7 . 
Відмова у задоволенні клопотань не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, а свідчить лише про те, що такі клопотання не є належним чином вмотивованими. Враховуючи визначений ст. 26 КПК принцип диспозитивності, згідно з  яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у  межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом, вказані обставини не свідчать про  порушення судом прав сторони захисту, оскільки захисник не зазначає, яким чином їх задоволення може вплинути на доведеність чи недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, враховуючи, що сукупністю інших досліджених судом доказів переконливо обґрунтовано висновок про його винуватість.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання і касаційний суд не має підстав піддавати сумніву висновки судів першої та апеляційної інстанцій про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК.
Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано лише за наявності відповідного клопотання та підстав, визначених законом. 
Спираючись на викладене вище колегія суддів відхиляє твердження сторони захисту про неналежну оцінку апеляційним судом доводів щодо необхідності проведення експертиз на предмет встановлення належності слідів крові з нижньої частини важеля коробки передач засудженому ОСОБА_7 ; наявності на руках та рукавичках слідів фарфорових уламків свічки та крові; відповідність мікрочастинок з передніх сидінь автомобіля зразкам тканин одягу останнього. 
Захисником не наведено також вагомих аргументів уважати необґрунтованими рішення про відмову в задоволенні клопотань про дослідження автомобіля за його місцезнаходженням як такого, що був знаряддям злочину та містить сліди злочину та злочинця; про виклик до суду експертів з приводу проведених експертиз; у відтворенні подій кримінального правопорушення на карті Києва; у повторному виклику свідків обвинувачення; у повторному виклику до суду потерпілого у зв`язку з питаннями стосовно виявлених в автомобілі слідів крові та стану транспортного засобу. Його  доводи зводяться до заперечення законності рішення суду, проте не містять аби якого аргументування та їх спростування, через що колегія суддів не вбачає підстав вважати їх обґрунтованими.
При цьому, сторона захисту в касаційній скарзі не вказує аргументів і на користь висновку про те, чому не є обґрунтованим рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони захисту про повторний допит всіх свідків сторони обвинувачення, відхилені як такі, що  не містять належного обґрунтування необхідності повторного допиту, при тому, що  захисник обвинуваченого був присутнім в судовому засіданні під час їх допиту та  приймав безпосередню участь у здійсненні допиту.
У касаційній скарзі захисник вказує, що місцевий суд належним чином не дослідив документів, які сторона захисту долучила до матеріалів справи під час розгляду провадження місцевим судом, серед яких, договір купівлі-продажу, який, на переконання захисника, спростовує висновки суду про вартість автомобіля, який є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.  289 КК.
Проте такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи з яких вбачається, що всі надані сторонами документи були предметом безпосереднього дослідження у місцевому суді, який, при цьому, стосовно визначеня вартості транспортного засобу обґрунтовано взяв до уваги висновок експерта від 01 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/3509-АВ, методика здійснення та висновки якого сумнівів не викликають.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК з тих підстав, що предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Вартість транспортного засобу для кваліфікації дій, передбачених ст. 289 КК, встановлюється на момент вчинення кримінального правопорушення.
Суд обґрунтовано врахував показання потерпілого ОСОБА_8 , що його автомобіль марки «Lexus» моделі «GS 350», д.н.з. НОМЕР_1 до моменту викрадення був у справному стані, перед поїдкою до м. Києва він 15 січня 2021 року перевіряв технічний стан автомобіля на СТО (неофіційному), яке і підтвердило його справність. Належних доказів протилежного, стосовно технічного стану автомобіля, матеріали справи не містять, з  огляду на що колегія суддів відхиляє доводи захисника, які заперечують обґрунтованість висновків експерта лише з тих підстав, що вони стосуються вартості транспортного засобу, який знаходиться в технічно справному стані.
З наведених підстав колегія суддів відхиляє і доводи про те, що суд мав керуватися відомостями про вартість транспортного засобу, зазначену в договорі купівлі- продажу. 
Не залишив поза увагою апеляційний суд і доводи захисника про безсторонність місцевого суду та, перевіривши матеріали провадження, обґрунтовано зазначив, що як прокурор, так і захисник мали рівні права для подання відповідних доказів, і судом заходи для забезпечення сторонам можливості довести свої позиції з приводу пред`явленого обвинувачення.
За оцінкою доводів захисника щодо обмеження його у часі на подачу клопотань та  ненадання можливості обґрунтувати їх належним чином, суд апеляційної інстанції не  встановив порушень права сторони захисту та обґрунтовано вказав, що судові засіданні неодноразово відкладались і захисник мав можливість у письмовому вигляді, через канцелярію суду заздалегідь до початку судового засідання подати будь-які клопотання з тими аргументами і в тому обсязі, в якому він вважав за потрібне. Крім  того, апеляційний суд ретельно перевірив доводи про фальсифікацію та штучне створення доказів та, спираючись на показання свідків та інші матеріали справи, вмотивовано їх  відхилив. 
Суд касаційної інстанції погоджується з вказаними висновками та оцінками апеляційного суду. Розбіжність у часі початку проведення огляду місця події, що  відображений у протоколі, з часом, про який зазначає слідчий на відеозаписі (06:15 та 06:05 відповідно), яка на переконання захисника свідчить про штучне створення доказів, не є такою, яка би істотно впливала на результат та суть слідчої розшукової дії, та, на переконання суду, не свідчить про підміну цього доказу.
Посилання захисника на те, що суд з власної ініціативи здійснив допит свідка ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки аудіозапис судового засідання від 03 серпня 2021 року їх спростовує. Прокурор просила суд допитати свідків, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, де, серед інших, вказано свідка ОСОБА_9 , якого суд допитав у судовому засіданні 21 лютого 2022 року з дотриманням приписів ст.  352 КПК, де свідку ставили питання прокурор та захисник ОСОБА_6 .
Висловлення прокурора у судовому засіданні 20 вересня 2022 року про те, що сторона обвинувачення не заявляла  клопотання про допит свідка ОСОБА_9 суд касаційної інстанції сприймає як позицію сторони обвинувачення про відсутність підстав повторного допиту вказаного свідка в суді.
Безпідставним є і доводи захисника про те, що місцевий суд з власної ініціативи прийняв рішення не  допитувати свідка ОСОБА_10 . 
Відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику. Про допит свідка ОСОБА_10 заявляла сторона обвинувачення, за клопотанням прокурора судом вживалися заходи для забезпечення явки свідка ОСОБА_10 до суду для допиту, однак свідок неодноразово не з`являвся, у зв`язку з чим 06 вересня 2022 року суд, вислухавши думку учасників провадження, прийняв рішення не допитувати вказаного свідка в судовому засіданні, оскільки сторона обвинувачення не забезпечила його явку. 
Щодо інших доводів захисника про порушення апеляційним судом норм кримінального процесуального закону.
Захисник вважає, що під час апеляційного перегляду порушено загальні засади кримінального провадження, зокрема принцип змагальності сторін, оскільки розгляд провадження відбувся без участі обвинуваченого, що з огляду на положення п. 3 ч. 2 ст.  412 КПК є підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд не погоджується з цими твердженнями з огляду на таке. 
За приписами ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи  могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове  рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи  ст.  381 КПК, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою. 
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Статтею 336 КПК (у редакції на час апеляційного перегляду) встановлено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.
З матеріалів провадження видно, що через адміністрацію державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 було вручено копію ухвали про відкриття провадження від 30 січня 2023 року, копію апеляційної скарги та пам`ятку про права та  обов`язки, про що свідчить відповідна розписка обвинуваченого. Крім того, вбачається, що ОСОБА_7 повідомлявся судом про призначення справи до розгляду, при цьому обвинуваченому було роз`яснено, що у разі виявлення бажання бути присутнім під час апеляційного розгляду йому необхідно подати відповідне клопотання.
У судовому засіданні 13 червня 2023 року захисник ОСОБА_6 повідомив суду, що   ОСОБА_7 направляв суду заяву про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції. Суд перевірив інформацію, яку повідомив захисник, та встановив, що  у матеріалах провадження відсутні відомості, які би підтверджували волевиявлення засудженого приймати учать у судовому засіданні у режимі відеоконференції, відповідні заяви від обвинуваченого, з огляду на що, ухвалив обґрунтоване рішення про розгляд провадження за відсутності обвинуваченого.
Отже, колегія суддів відхиляє доводи захисника про залишення поза увагою клопотання сторони захисту про участь обвинуваченого у апеляційному перегляді та порушення судом апеляційної інстанції права засудженого брати участь у  судовому засіданні, як  такі, що спростовуються матеріалами провадження.
До того ж, Верховний Суд звертає увагу на те, що апеляційний розгляд відбувався за  апеляційною скаргою сторони захисту і під час апеляційної процедури не  вирішувалося питання про погіршення становища обвинуваченого. 
Зважаючи на наведене, проведення судового засідання в суді апеляційної інстанції без  участі обвинуваченого, не можна визнати істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні положень ст. 412 КПК.
Колегія суддів не вважає слушними доводи захисту про необхідність повторного дослідження обставин кримінального провадження та доказів під час апеляційного перегляду.
За позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747кмо22), в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості й законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за  результатами дослідження та оцінки доказів. Водночас лише в тій ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, він таку перевірку здійснює із дотриманням вимог ст. 404 КПК шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження.
При цьому, незгода сторони захисту з показаннями свідків та письмовими доказами у  справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів. Під час апеляційного перегляду у суду не виникає обов`язку досліджувати докази з дотриманням засади безпосередності, якщо він по-іншому не тлумачить докази, досліджені в суді першої інстанції. Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. 
Переглядаючи в апеляційному порядку кримінальне провадження апеляційний суд не  встановив підстав для повторного дослідження обставин кримінального провадженняі за відсутності підстав для цього відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту, про що постановив обґрунтоване рішення. 
На переконання колегії суддів суду касаційної інстанції, зміст апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження не давали суду апеляційної інстанції підстав для повторного дослідження обставин кримінального провадження.
Аудіо- та відеозапис судового засідання спростовує посилання захисника на те, що йому було відмовлено у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів та призначення експертиз у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, оскільки вказаний захисником розвиток подій не відповідає інформації, зафіксованій на технічному носії інформації, з якої вбачається, що судове засідання проводилося за відсутності тих обставин, на які посилається захисник. 
Доводи захисника про те, що апеляційний суд перешкоджав йому у задоволенні клопотань також не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до аудіо- та відеозапису судового засідання суд прийняв рішення про обрання такого порядку розгляду: спочатку доповісти зміст оскарженого рішення та доводи апеляційної скарги, вислухати доводи учасників судового розгляду та вирішити подане захисником клопотання. Ніхто з учасників судового розгляду, зокрема захисник ОСОБА_6 , не заперечував проти вказаного порядку. Під час судового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції захисник не повідомляв по наявність у нього яких-небудь додаткових клопотань, окрім поданого разом з апеляційною скаргою.
В касаційній скарзі захисник також не вказує, яке саме клопотання він прагнув зробити предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, як не зазначає і обставини, які би перешкодили це здійснити шляхом направлення клопотань на адресу суду належними засобами зв`язку чи безпосередньо до канцелярії суду. Отже, захисник мав можливість у письмовому виді подати будь-які клопотання, які він вважав за потрібне. При цьому, кожне з заявлених клопотань, розглянуте судом і захисник цього не заперечує.
За приписами ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою. Відповідно до вимог ст. 321 КПК головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на  забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з  судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження. Головуючий у судовому засіданні вживає необхідних заходів для забезпечення в  судовому засіданні належного порядку.
За технічним записом судового засідання захисник ОСОБА_6 на підтримку доводів, викладених у апеляційній скарзі, висловлювався протягом близько 25 хвилин, його доводи фактично відтворювали зміст апеляційної скарги, проте час його виступу судом не обмежувався, захисник також висловлював доповнення, які вважав доцільними для відстоювання процесуальної позиції сторони захисту. Прохання головуючого у провадженні більш стисло висловлювати свою думку на підтримку доводів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів уважає доцільним з огляду на зміст виступу захисника.
Захисником було реалізовано і право виступити з промовою у судових дебатах і, як свідчить технічний запис судового засідання, суд його не обмежував у часі. У судовому засіданні була оголошена технічна перерва тривалістю 6 хвилин, після чого захиснику надано можливість продовжити свою промову у судових дебатах.
В касаційній скарзі захисник стверджує про намагання суду обмежити його процесуальне право представити свої доводи, натомість не вказує на аби які аспекти своєї процесуальної позиції, які-би він не представив на розгляд суду в промові та дебатах, отже не обґрунтовує істотного порушення вимог кримінального процесуального закону як підстави до застосування Верховним Судом повноважень, визначених в ст. 436 КПК. 
Переконливих аргументів, які би спростовували правильність висновків судів першої та  апеляційної інстанцій та ставили під сумнів їх законність, захисник у своїй касаційній скарзі не навів, і таких обставин за  результатами касаційного перегляду за доводами поданої скарги не вбачається. Отже, колегія суддів не вбачає підстав до скасування чи зміни оскарженого судового рішення за доводами касаційної скарги захисника.
Доводи сторони захисту, які зводяться до незгоди з установленими судами попередніх інстанцій фактичними обставинами кримінального провадження, де захисник відстоює власну версію подій на підставі особистої оцінки доказів на предмет їх достовірності, відмінної від тієї, що надана судами попередніх інстанцій, яка вже була перевірена і  спростована під час судового розгляду та апеляційного перегляду, не можуть бути предметом касаційного розгляду за приписами ст. 433 КПК. 
Оскаржене судове рішення є належно обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам статей 370, 374 та 419 КПК, у ньому зазначено відповідні підстави та положення закону, якими керувався  суд при його постановленні. 
У частині оцінки дотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, колегія суддів також враховує, що приписи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і  основоположних свобод, які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент, а питання про те, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання належного обґрунтування може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цьому кримінальному провадженні відповідні стандарти вмотивування судового рішення судом апеляційної інстанції дотримано.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судових рішень, колегія суддів не встановила, отже в задоволенні касаційної скарги захисника слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, акасаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                ОСОБА_3