УХВАЛА

29 квітня 2024 року 
м. Київ
справа №9901/365/21
адміністративне провадження №П/9901/365/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Мацедонської  В.  Е.,
суддів: Жука  А.  В., Мартинюк  Н.  М., Загороднюка  А.  Г., Мельник-Томенко  Ж.  М.
при секретарі судового засідання  Рейтаровської  О.  С.
за участю:
представника позивача - Погребняка  Д.  Є.,
представника відповідача - Пантюхової  Л.  Р.,
представника третьої особи - Зарєчного  Д.  С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання Служби безпеки України про поновлення процесуального строку та приєднання доказів до матеріалів справи №  9901/365/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Шарій.нет» до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 20  серпня 2021 року №  375/2021 в частині, -
УСТАНОВИВ:
У провадженні Верховного Суду перебуває адміністративна справа №  9901/365/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Шарій.нет» до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 20  серпня 2021 року №  375/2021 в частині.
13 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява Служби безпеки України (далі - СБУ) про поновлення процесуального строку для подання до суду доказів та приєднання їх до матеріалів справи №  9901/365/21, а саме: повідомлення про підозру; висновок експертів за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи; протоколів огляду; постанови Верховного Суду від 06  вересня 2022  року у справі №  П/857/1/22. На обґрунтування поважності пропуску строку для подання доказів СБУ вказує, що неможливість подання доказів у встановлений судом строк обумовлена таємницею досудового розслідування та відсутністю дозволу з боку слідчого та прокурора на розголошення таких відомостей, що регламентовано статтею 222 Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, заявник зауважив, що відповідний дозвіл від Слідчого управління Головного управління СБУ у місті Києві та Київської області ним отримано лише 09  лютого 2024  року листом №  51/12-1936.
Посилаючись на приписи частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), СБУ просить долучити до матеріалів справи вказані вище документи та вважає, що існують поважні причини для поновлення пропущеного процесуального строку для їх подання.
У судовому засіданні представник СБУ підтримав вказану заяву та просив її задовольнити.
Інші учасники справи не заперечували щодо задоволення такої заяви та приєднання документів до матеріалів справи.
Проаналізувавши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
До основних засад (принципів) адміністративного судочинства, згідно з пунктом 4 частини третьої статті 2 КАС України віднесено, зокрема: змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За приписами частин першої, другої статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За приписами пунктів 2, 3 частини третьої статті 44 КАС України визначено, що учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини п`ятої статті 44 КАС України).
Згідно з частиною першою, абзацами першим, другим частини другої, частиною четвертою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За правилами частин першої, третьої статті 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
За позицією СБУ, надані документи містять інформацію щодо предмета доказування. Без дослідження цих матеріалів неможливо повно, об`єктивно і всебічно з`ясувати обставини справи та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. При цьому, заявник зауважує, що доступ до таких документів він отримав лише в лютому 2024 року, що унеможливило долучити їх разом з поясненнями на позовну заяву.
За приписами частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Установлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Отже, законодавством регламентовано право суду поновити пропущений процесуальний строк.
Ураховуючи поважність причин, через які СБУ не змогла реалізувати своє право на подання доказів для підтвердження правомірності своєї позиції, колегія суддів уважає за можливе задовольнити заяву СБУ від 13  березня 2024  року, поновити строк для подання доказів у цій справі та приєднати їх до матеріалів справи.
Керуючись статтями 80, 173 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання Служби безпеки України задовольнити.
Поновити Службі безпеки України процесуальний строк для подання до суду доказів.
Приєднати надані Службою безпеки України докази до матеріалів справи №  9901/365/21.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає
Повний текст ухвали виготовлений 01 травня 2024 року.
Головуючий суддя                                                                      В.  Е.  Мацедонська
Судді:                                                                                          А.  В.  Жук
                                                                                          Н.  М.  Мартинюк
                                                                                          А.  Г.  Загороднюк
                                                                                          Ж.  М. Мельник-Томенко