ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 523/18324/18
провадження № 61-17804св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
   
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Аліної С. С., та постанову Одеського апеляційного суду                                   від 16 листопада 2023 року, прийняту у складі колегії суддів:                                             Заїкіна А. П.,Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовомдо ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.
 
Позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній рідний брат ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина. Вони є спадкоємицями другої черги спадкування.
ОСОБА_4 належало 9/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживав за життя.
У передбачений законом строк вони подали до Четвертої одеської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила їм     у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцям другої черги, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги подав відповідач - син спадкодавця.
Вказували на те, що у 2000 році ОСОБА_4 встановлена третя група інвалідності, у березні 2018 року у ОСОБА_4 виявлено тяжке онкологічне захворювання - рак кишківника.
Зазначали, що ОСОБА_4 через тяжку хворобу був у безпорадному стані та потребував допомоги. Вони возили його на обстеження, доставляли його у медичні установи. Йому робили переливання крові, за придбання якої сплачували вони (позивачки). Протягом чотирьох місяців вони постійно надавали матеріальну та моральну допомогу ОСОБА_4 , так як він неспроможний був самостійно забезпечувати свої потреби, готували йому їжу, прибирали в його будинку, прали його одяг і білизну. Дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_5 з 1985 року зареєстрована у домоволодінні, в якому проживав ОСОБА_4 . Вони разом із ОСОБА_5 постійно допомагали ОСОБА_4 , сплачували за медичне обстеження, медикаменти, операції, процедури, замовляли донорську кров. Всього на лікування ОСОБА_4 витрачено більше 200 000,00 грн.
У довідці про причину смерті № 33 від 08 липня 2018 року ОСОБА_4 зазначено: хвороба, що призвела до смерті - ОСОБА_6 інтоксикація, злоякісне новоутворення ободової кишки.
Вказувала на те, що вони разом з ОСОБА_5 поховали ОСОБА_4 . Приблизний час між початком захворювання і смертю - два роки.
Зазначали, що відповідач після розлучення його батьків у 1981 році з батьком відносин не підтримував, ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4 , не цікавився його життям, станом здоров`я, достатком, не надавав матеріальної допомоги,                        не відвідував, не приймав участі у витратах на поховання, навіть не з`явився на похорони, а тому наявні підстави для усунення його від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року                           у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30 травня 2023 року залишено без змін.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачі не довели належними, допустимими та безспірними доказами, що є їх процесуальним обов`язком в силу статей 12, 81 ЦПК України, одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивована тим, що матеріали справи містять докази, які свідчать про наявність сукупності обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 31 березня 2021 року, фактично до моменту госпіталізації ОСОБА_4 з приводу патології органів черевної порожнини, тобто у березні 2018 року, у ОСОБА_4 вже мав місце виражений патологічний процес, пов`язаний із онкологічним захворюванням - злоякісним новоутворенням поперечно-ободової кишки. 3 того часу стан                       ОСОБА_4 фактично міг тільки прогресивно погіршуватися, що потребувало додаткового лікування, аж до моменту настання смерті. Таким чином, враховуючи тяжкість хвороби (онкологічне захворювання), проведені операції і післяопераційні періоди, слід вважати, що фактично з березня 2018 року і до моменту смерті                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 знаходився у безпорадному стані, який був зумовлений тяжкою хворобою.
Відповідно до довідки № 33 від 08 липня 2018 року про причину смерті ОСОБА_4 . хвороба, що призвела до смерті: Ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення ободової кишки. Приблизний час між початком захворювання і смертю два роки.
 
Вказували на те, що вони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) є непрацездатними, малозабезпеченими, не мали можливості надати необхідну допомогу їхньому брату.
На аркушах справи 140-141 є відповідь із Суворовського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі на запит представника відповідача адвоката Скиба Є. А. і довідка щодо отримання пенсії ОСОБА_4 , а також лист з Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, із яких видно, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в Управлінні соціального захисту населення                                    в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на обліку не перебувають та не отримують ніяких видів державної соціальної допомоги, ОСОБА_4 отримував пенсію з інвалідності у розмірі 1 452,00 грн.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_4 знаходився у дуже скрутному матеріальному становищі, звертався до відповідача, повідомляв його про потребу саме від нього матеріальної, фізичної та психологічної допомоги, однак ОСОБА_3 умисно ухилявся від її надання, при тому що мав можливість її надати.
ОСОБА_3 є працездатним, здоровим. Зазначене підтверджується довідкою ТОВ «Коламбія Шипменеджмент Україна» від 29 березня 2019 року № 27-03/2019 про те, що він знаходився на борту судна «NordicLight» компанії «Columbia Shipmanagement» на посаді боцмана у період 06 червня               2018 року до 18 грудня 2018 року. Ця довідка підтверджує, зокрема, що відповідач     є матеріально забезпеченим, дієздатним, мав матеріальну і фізичну змогу надавати допомогу хворому, однак свідомо ухилявся від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.
У ОСОБА_4 була потреба в допомозі саме від відповідача, так як інших працездатних родичів він не мав.
У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які не заперечували проти того, що ОСОБА_3 не надавав допомогу спадкодавцю. 
Суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_4 через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та бажав, щоб син ОСОБА_3 йому допомагав, однак відповідач ухилявся від надання йому допомоги, не цікавився його життям, станом здоров`я, достатком, не надавав матеріальної допомоги, не відвідував, не приймав участі у витратах на поховання, навіть не з`явився на похорони.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявники зазначають неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду               від 01 серпня 2019 року у справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18),     від 31 травня 2022 року у справі № 161/8819 (провадження № 61-11816св21).
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 9/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстровано Одеським бюро інвентаризації в реєстрі за №2-498 04 вересня 1985 року.
 
Заповіт ОСОБА_4 не залишив.
 
ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 .
 
Відповідач 31 липня 2008 року змінив прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ».
 
22 вересня 2018 року ОСОБА_3 (син спадкодавця) звернувся до Суворовської нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини за законом.
 
26 листопада 2018 року із заявами про прийняття спадщини до Суворовської нотаріальної контори у м. Одеса звернулися рідні сестри спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 
Відповідно до рахунку-фактури від 09 липня 2018 року ОСОБА_5 понесено витрати на організацію та проведення похорон ОСОБА_4 .
 
Згідно з випискою з медичної картки Одеської обласної клінічної лікарні                              № 7632-531 від 03 квітня 2018 року, ОСОБА_4 поставлений діагноз - гострий гангренозний апендицит, ІБС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 2 СНІ ст. Екстрасістолічна аритмія.
 
Відповідно до виписки із медичної картки Одеської обласної клінічної лікарні                  № 8123-575 від 03 квітня 2018 року, ОСОБА_4 поставлений діагноз - рак правої частини поперечно-ободової кишки Т4N1 Мх, ІІІ ступінь, ІІ клінічна група. Гостра обтураційна кишкова непроходимість ІБС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 2 СНІ ст. Екстрасістолічна аритмія.
 
Із виписки №13356 від 06 червня 2018 року вбачається те, що ОСОБА_4 поставлений діагноз - рак поперечно-ободової кишки Т4N1 М0 ст. ІІІ кл. гр. ІІ Правостороння геміколонектомія. Ілеостомія.
 
Згідно з висновком експертизи від 27 жовтня 2020 року № 244, яка проведена              КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», експерти ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , відповідно до медичної документації, а саме: медичної карти стаціонарного хворого № НОМЕР_1 БМЦ Університетська клініка № 1 ОНМедУ                       від 15 липня 2016 року, медичної карти амбулаторного хворого № НОМЕР_3 від 02 травня 2018 року, медичної карти амбулаторного хворого № НОМЕР_2 КУ «ОООД»                         від 25 червня 2018 року, виписки з карти амбулаторного хворого КПП «ЦПМСД»             від 03 липня 2019 року, встановлено, що фактично до моменту госпіталізації ОСОБА_4 з приводу патології органів черевної порожнини (як це виходить                  з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7632-531 КУ «ООКЛ»                      від 29 березня 2018 року), у березні 2018 року, ОСОБА_4 вже мав місце виражений патологічний процес, пов`язаний із онкологічним захворюванням - злоякісним новоутворенням поперечно-ободової кишки. З того часу стан             ОСОБА_4 фактично міг тільки прогресивно погіршуватися, що потребувало додаткового лікування (як виходить із наведених медичних документів), аж до моменту настання смерті. Таким чином, враховуючи тяжкість хвороби (онкологічне захворювання), проведені операції і післяопераційні періоди, слід вважати, що фактично з березня 2018 року і до моменту смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_4 знаходився у безпорадному стані, який був зумовлений тяжкою хворобою.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені                  з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
 
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
 
Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені),             а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Верховний Суд доводи касаційної скарги оцінює з урахуванням предмета доказування у цій справі, встановлених судами обставин та їх правової оцінки відповідно до наданих сторонами доказів.
 
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця               в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
 
Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
 
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає           в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане                  з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
 
При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
 
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 25 березня 2019 року у справі                                № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі                                       № 404/2163/16-ц.
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Встановивши обставини, які входять до предмета доказування, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, установивши, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачки не надали суду беззаперечних доказів, що померлий ОСОБА_4 потребував допомоги саме від ОСОБА_3 ,      а також, що відповідач ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги своєму батьку, усвідомлюючи свій обов`язок щодо утримання спадкодавця, мав можливість надавати таку допомогу, але не вчиняв необхідних дій.
 
Та обставина, що ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_4 не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:   	Г. В. Коломієць       Б. І. Гулько        Д. Д. Луспеник