УХВАЛА
 
16 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 547/336/22
провадження № 61-7036ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Неля Володимирівна, про визнання заповіту нікчемним,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом до Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - Оболонська сільська рада), ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Н. В. (далі - приватний нотаріус Трембач Н. В.), в якому просили суд: визнати нікчемним заповіт від 17 червня 2013 року на користь ОСОБА_3 , що посвідчений секретарем Оболонської сільської ради Золотаренко Л. М. , зареєстрованого у реєстрі за № 426.
 
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 
2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду 
від 05 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Оболонської сільської ради, ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Трембач Н. В., про визнання заповіту нікчемним відмовлено.
 
10 березня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали касаційну скаргу рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 05 жовтня 2023 року у цивільній справі № 547/336/22.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2024 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 05 жовтня 2023 року у справі № 547/336/22 повернуто особам, які її подали.
11 травня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку вдруге звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року (надійшла до суду 14 травня 2024 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У постанові Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року вказано, що повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2023 року, отже  останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 16 листопада 2023 року (четвер).
Заявники вперше звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою 10 березня 2024 року, тобто з пропуском строку касаційного оскарження. 
Ухвалою Верховного Суду строк касаційного оскарження заявникам не поновлювався.
До касаційної скарги заявник ОСОБА_1 долучила заяву про поновлення строку подачі касаційної скарги.
Клопотання обґрунтовано тим, що на неодноразові звернення до суду апеляційної інстанції жодних дій зі сторони суду вчинено не було. Заявник вказує, що текст постанови було скеровано судом лише на електронну адресу ОСОБА_2 без підпису суддів та печатки суду, тобто оформлено у неналежний спосіб.
На підтвердження клопотання заявник надала копію заяви про видачу копії постанови від 06 листопада 2023 року та від 05 лютого 2024 року.
Дослідивши вказану заяву Верховний Суд дійшов висновку про відмову 
у задоволенні заяви про поновлення строку подачі касаційної скарги виходячи 
з наступного.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні  в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі 
у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року зареєстрована 18 жовтня 2023 року, забезпечено надання загального доступу - 19 жовтня 2023 року.
Заявниками не надано жодного доказу на підтвердження того, що судом апеляційної інстанції порушено порядок вручення сторонам копії постанови.
Крім того, суд апеляційної інстанції переглядав справу саме за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже заявникам було достеменно відомо про перегляд скарги в суді апеляційної інстанції.
Також Верховний Суд не бере до уваги надані ОСОБА_1 копії її заяв, адресованих до суду, про видачу постанови Полтавського апеляційного суду                            у зв`язку з тим, що з наданих копій заяв не вбачається, коли саме їх було подано до суду та чи було подано взагалі (зокрема, на наданих копіях заяв відсутні штрихкоди або штампи вхідної кореспонденції суду, які б підтверджували дату та факт отримання даних заяв судом).
Враховуючи вищевикладене, заявнику необхідно надати належні докази поважності пропуску строку подачі касаційної скарги.
Дослідивши вказане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги слід відмовити, 
а касаційну скаргу залишити без руху з огляду на те, що заявником не надано доказів на підтвердження обставин, які завадили їй вчасно подати касаційну скаргу.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, касаційна скарга залишається без руху з огляду на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявники узагальнено посилаються на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та цитує статтю 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 949,00 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору у повному розмірі.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України                             «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення 
в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом у 2022 році та заявляли одну позовну вимогу немайнового характеру.
Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 481,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 992,40 грн).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
При цьому суд звертає увагу заявників на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.
З поданої касаційної скарги вбачається, що заявники оскаржують рішення суду першої та апеляційної інстанції у повному обсязі.
Отже, заявникам необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги 
у розмірі по 1 984,80 грн з кожного заявника (992,40*200%= 1 984,80). 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подачі касаційної скарги відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць