УХВАЛА
13 травня 2024 року 
м. Київ 
справа № 280/12446/21
адміністративне провадження № К/990/16703/24 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О. О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на додаткову постанову Третього апеляційного адміністративного суду 17 січня 2024 року у справі №280/12446/21 за адміністративним позовом Повного товариства «Ломбард «Мідас» ТОВ «РА» і Компанія» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень,
установив:
Повне товариство «Ломбард «Мідас» ТОВ «РА» і Компанія» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Запорізькій області, в якому, з врахуванням уточнень просило:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-000133260717 від 17 вересня 2021 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення № 000097507 від 18 січня 2023 року щодо застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску;
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 17 вересня   2021 року: № 0137070711, № 000133230717, № 000133210717 та № 000133130717.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року позов задоволено повністю.
22 червня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року заяву позивача задоволено частково, стягнуто з Головного управління ДПС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Повного товариства «Ломбард «Мідас» ТОВ «РА» і Компанія» у якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суму в розмірі 45 000 грн, в іншій частині відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задоволено частково. Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову про стягнення з Головного управління ДПС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Повного товариства «Ломбард «Мідас» ТОВ «РА» і Компанія» у якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суму в розмірі 5 000 грн, в іншій частині заяви відмовлено.
30 квітня 2024 року до Верховного Суду надійшла вп`яте касаційна скарга Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якій скаржник просить скасувати додаткову постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити Повному товариству «Ломбард «Мідас» ТОВ «РА» і Компанія» у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.
Під час перевірки вп`яте поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що скаржник повторно не навів належних підстав касаційного оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, на момент звернення до суду касаційної інстанції, скаржник повинен зазначити конкретний пункт частини четвертої статті 328 КАС України, конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, визначену частиною четвертою статті 328 КАС України та навести відповідне обґрунтування зазначених підстав.
Дослідивши касаційну скаргу щодо її відповідності наведеним вище вимогам процесуального закону, Верховний Суд установив, що у скарзі не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення у касаційному порядку.
Подана касаційна скарга фактично містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішенням суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Звертаючись до суду з касаційною скаргою вп`яте, скаржник так і не виправив недоліків касаційної скарги, на які були вказані Верховним Судом. 
Змістовно обґрунтування касаційної скарги не змінилося.
Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому неодноразово надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020  року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -
ухвалив:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на додаткову постанову Третього апеляційного адміністративного суду 17 січня 2024 року у справі №280/12446/21 повернути скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                      О. О. Шишов