ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року	Львів	Справа № 302/1729/23 пров. № А/857/6976/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Гладкої С.Я.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2024 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Хустського районного управління  Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інспектора СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Тегзи Богдана Івановича  про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Пухальський С.В., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – смт. Міжгір`я, 
дата складання повного тексту рішення – 01 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Хустського районного управління  Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інспектора СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Тегзи Б.І., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії БАД № 268796 від 08 вересня 2023 року  про накладення адміністративного стягнення за частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП  у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 вересня 2023 року інспектором СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Тегзою Б.І. стосовно нього складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 268796. Згідно з цією  постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за керування мотоциклом FORTE без номерного знаку та реєстрації в сервісному центрі МВС України, без мотошолома, без посвідчення відповідної категорії та без страхового полісу, чим порушено вимоги пунктів 2.1 (а), 2.1 (б), 2.3 (г), 2.9 (в)  Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП. Вважає, що зазначена постанова винесена за відсутності доказів вчинення ним вказаних у ній правопорушень, а викладені в ній обставини не відповідають дійсності. Вказує, що не порушував  правил дорожнього руху, того дня знаходився в с. Присліп Хустського району Закарпатської області на вулиці біля мотоциклу марки FORTE без державного реєстраційного номерного знаку, який не рухався та був із непрацюючим двигуном. Зауважує, що в цей час до нього під`їхали працівники поліції на службовому автомобілі та повідомили про те, що він нібито керував цим мотоциклом у стані алкогольного сп`яніння, після чого провели його огляд на стан сп`яніння газоаналізатором «Драгер», який показав наявність алкоголю 0,42 ‰, хоча він не керував мотоциклом. 
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2023 року по справі № 302/1696/23     ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1  статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. В межах розгляду вказаної справи судом встановлено, що в селі Присліп 08 вересня 2023 року зупинено гр. ОСОБА_1 , який керував мотоциклом без номерних знаків і знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Відеозаписом події з нагрудної камери поліцейського зафіксовано такі обставини: зупинення працівниками поліції водія ОСОБА_1 , який керував мотоциклом з ввімкненим двигуном без мотошолома з перевезенням пасажира жіночої статі без шолома. На пропозицію працівників поліції надати відомості про себе і документи (посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), водій повідомив, що не має цих документів. Після пропозиції пройти тест на місці зупинки із застосуванням спеціального приладу водію було роз`яснено порядок проходження огляду і до нього за його згодою застосовано прилад «Драгер», який виміряв показник 0,42 ‰. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що наведене спростовує доводи позивача про те, що він у зазначений в оскаржуваній постанові час та дату не керував мотоциклом марки FORTE й відповідно не порушував  правил дорожнього руху, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у вчиненні порушень пунктів 2.1 (а), 2.1 (б), 2.3 (г), 2.9 (в)  Правил дорожнього руху. Вказує, що постанова Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2023 року по справі № 302/1696/23 не набрала законної сили та наведені в ній докази не досліджувались безпосередньо судом першої інстанції в цій справі № 302/1729/23. Зазначає, що оскаржив вказану постанову в апеляційному порядку саме через те, що у ній було недостовірно зазначено про те, що ОСОБА_1 зупинявся працівниками поліції, будучи водієм та керуючи в русі мотоциклом з ввімкненим двигуном. Звертає увагу на те, що на вказаному відео не зафіксовано руху мотоцикла та моменту його зупинки поліцейськими. 
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з постановою про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 268796 від 08 вересня 2023 року, 08 вересня 2023 року біля 14 год. 25 хв., ОСОБА_1 , в селі Присліп Хустського району Закарпатської області, керував мотоциклом FORTE  без номерного знаку та реєстрації в сервісному центрі МВС України, без мотошолома, без посвідчення відповідної категорії та без страхового полісу, чим порушив вимоги пунктів 2.1 (а), 2.1 (б), 2.3 (г), 2.9 (в)  Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за частиною 1 та 2 статті  126, частиною 5 та 6 статті  121 КУпАП (а.с.11).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Статтею 72 КАС України  передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП  у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог  статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі – ПДР України).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення частин 1 та 2 статті  126, частин 5 та 6 статті  121 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 268796 від 08 вересня 2023 року, за твердженням відповідача, відбулось через керування позивачем мотоциклом FORTE без номерного знаку та реєстрації в сервісному центрі МВС України, без мотошолома, без посвідчення відповідної категорії та без страхового полісу, чим порушено вимоги пунктів 2.1 (а), 2.1 (б), 2.3 (г), 2.9 (в)  Правил дорожнього руху.
Згідно з п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до  п. 2.1 (б) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно з п. 2.3 (г) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.
Відповідно до п. 2.9 (в)  ПДР України  водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 5  статті 121 КУпАП  передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 6  статті 121 КУпАП  передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1  статті 126 КУпАП  передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в тому числі в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 2  статті 126 КУпАП  передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в графі 7 «до постанови додаються» постанови серії БАД № 268796 від 08 вересня 2023 року відсутні будь-які відомості (а.с.11).
Приписами ч. 3  ст. 283 КУпАП  чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскарженій постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами  статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.
Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.
Згідно ч. 1  ст. 73 КАС України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтями  75,  76 КАС України  передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення частин 1 та 2 статті  126, частин 5 та 6 статті  121 КУпАП відповідачем  не надано жодних доказів, а також не подано відзиву на позовну заяву у суді першої інстанції.
Таким чином, єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП, є постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 268796 від 08 вересня 2023 року.
Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 268796 від 08 вересня 2023 року не є достатнім доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП, оскільки  зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних у  постанові.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями  283,  284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Проте, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу винуватості позивача у скоєнні правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП.
Згідно з частинами першою та другою  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Оскільки  позивач проти вчинення адміністративних правопорушень заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.
Судом апеляційної інстанції витребувано із Хустського районного управління  Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відеозапис з нагрудної відеокамери  інспектора СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Тегзи Богдана Івановича   стосовно складення постанови про накладення адміністативного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафксоване не в автоматичному режимі серії БАД №268796 від 08 вересня 2023 року, складеної щодо ОСОБА_1 .
Листом Хустського районного управління  Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 13 квітня 2024 року № ЕП 1042 повідомлено, що надіслати вищевказаний відеозапис не далось можливим, оскільки з технічних причин дані відеофайли зберігаються у ВП  № 2 Хустського РУП не більше двох місяців.
Будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбаченого передбачених частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог  статті 283 КУпАП  не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в цій справі відсутні будь-які відеозаписи чи фотофіксація правопорушення, а, отже, судом неможливо встановити, що позивачем справді було порушено  ПДР.
Візуальне спостереження за дотриманням  ПДР  працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликався на обставини, встановлені постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2023 року по справі № 302/1696/23,    якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1  статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Проте, колегія суддів зауважує, що вищевказана постанова  на даний момент не набрала законної сили та переглядається в апеляційному порядку в Закарпатському апеляційному суді, тому обставини встановлені у постанові Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2023 року по справі № 302/1696/23, яка не набрала законної сили, підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Натомість, наведені в постанові у справі № 302/1696/23 докази не досліджувались безпосередньо судом першої інстанції в цій справі № 302/1729/23.
Висновки суду першої інстанції про те, що ним взято до уваги лише встановлені судом обставини, існування яких не спростовуються доводами апеляційної скарги на вказану постанову суду, є необгрунтованими, оскільки суд першої інстанції не наділений повноваженнями давати оцінку апеляційній скарзі на судове рішення в іншій справі.
Крім того, в апеляційній скарзі на рішення у цій справі ОСОБА_1 зазначив, що оскаржив постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2023 року по справі № 302/1696/23 в апеляційному порядку саме через те, що у ній було недостовірно зазначено про те, що ОСОБА_1 зупинявся працівниками поліції, будучи водієм та керуючи в русі мотоциклом з ввімкненим двигуном.
Відтак, зважаючи, що жодних доказів фіксації вчинення позивачем порушень  правил дорожнього руху, що наведені у постанові, відповідачем не надано, а судом першої інстанції не встановлено, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи скаржника щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Щодо позовної вимоги в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3  ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:  1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, нормами  ст. 286 КАС України  визначено вичерпний перелік судових рішень, які суд першої інстанції може приймати у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позовна вимога про визнання протиправною постанови  про накладення адміністративного стягнення охоплюється вимогою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанову серії БАД № 268796 від 08 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Поряд з тим, частиною 1  статті 139 КАС України  визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3212085433.1 від 21 вересня 2023 року сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1073 грн 60 коп.
Колегія суддів зазначає, що за подання позовної заяви позивачу необхідно було сплатити 536 грн 80 коп. (0,2*2684=536,80).
Також, із матеріалів справи слідує, що позивачем згідно із квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 26 від 11 березня 2024 року сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 908 грн 40 коп.
Колегія суддів зазначає, що за подання апеляційної скарги позивачу необхідно було сплатити 805 грн 20 коп. (1,5*536,80=805,20).
Отже, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Хустського районного управління  Головного управління Національної поліції в Закарпатській області 1342,00 грн судового збору.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення  Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2024 року  у справі № 302/1729/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 268796 від 08 вересня 2023 року  про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частинами 1 та 2 статті  126, частинами 5 та 6 статті  121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн  скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хустського районного управління  Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. 900-річчя Хуста, 29, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, ЄДРПОУ 40108913) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги в розмірі 1342,00 грн (одна тисяча триста сорок дві гривні). 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін