ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 травня 2024 року
м. Київ
справа № 500/2935/16-ц
провадження № 61-10506св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Ситнік О. М., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу 
Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року, постановлену колегією у складі суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016  року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі – ВЧ  НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про відшкодування майнової та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 19 липня 2015 року о 16 год35 хв сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю його автомобіля – Toyota Land Cruiser номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля Volkswagen T–5 номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ВЧ  НОМЕР_1 . Автомобілем Volkswagen номерний знак НОМЕР_4 Ю5 під час ДТП керував ОСОБА_2 , який працює водієм автотранспортних засобів відділення автотехнічного забезпечення інженерно-технічного відділу ВЧ  НОМЕР_1 .
Вказував, що в результаті ДТП належний йому автомобіль Toyota отримав  значні механічні пошкодження, що призвело до завдання позивачу майнової та моральної шкоди.
Крім того, на день ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Т-5 номерний знак НОМЕР_3 не була застрахована. У зв`язку з відсутністю у водія вказаного автомобіля поліса обов`язкового страхування, 4 серпня 2015 року позивач уклав з із суб`єктом оціночної діяльності – фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі – ФОП ОСОБА_3 ) договір про проведення незалежної оцінки транспортного засобу. Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце огляду оцінювачем автомобіля, відмовились приймати участь в такому огляді.
Згідно зі звітом № 863/0815, складеним ФОП ОСОБА_3 , загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Тоyota Land Cruiser 
2012 року номерний знак НОМЕР_2 складає 309 422,13 грн. Після проведення оцінки автомобіля при його ремонті були виявлені додаткові механічні пошкодження, які виникли в результаті ДТП. Для їх усунення згідно з актом № 51 від 15 жовтня 
2015 року позивач витратив 15 020 грн. Також, згідно з рахунком-фактурою № 2929 від 4 листопада 2015 року та актом виконаних робіт № 2929 від 7 листопада 
2015 року, на ремонт автомобіля позивач додатково витратив 30 970 грн. 
Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ВЧ  НОМЕР_1 522 712,32 грн у відшкодування майнової шкоди та з ОСОБА_2 – 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 
2022 року, ухваленим у складі судді Баннікової Н. В., позов задоволено частково. Стягнено з ВЧ  НОМЕР_1 на користь позивача 518 862,32 грн у відшкодування майнової шкоди, з ОСОБА_2 – 15 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив про обґрунтованість вимог позивача в частині відшкодування за рахунок військової частини майнової шкоди, розмір якої визначено висновком автотоварознавчої експертизи № 5819 
від 18 грудня 2016 року. Також місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 15 000 грн, розмір яких визначив з урахування вимог розумності та справедливості.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанцій, ВЧ  НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ВЧ  НОМЕР_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2022 року у цій справі.
Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції зазначив, що ВЧ  НОМЕР_1 пропустила строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а зазначені у заяві про поновлення строку обставини не надають підстав вважати пропущеним такий строк з поважних причин. Датою отримання ВЧ  НОМЕР_1 рішення суду першої інстанції апеляційний суд вважав 25 травня 2022 року (направлення місцевим судом рішення суду на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зазначена на бланку ВЧ  НОМЕР_1 )
Апеляційний суд відхилив посилання заявника про обов`язок місцевого суду направити копію оскаржуваного рішення на офіційну електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі – ЄСІТС), зазначивши, що самостійно вказавши електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_2  на офіційних бланках ВЧ  НОМЕР_1 повинна була слідкувати за надходженням листів на цю електронну адресу. Суд апеляційної інстанцій врахував, що ВЧ  НОМЕР_1 не повідомляла суд першої інстанції про існування офіційної електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_3 і за допомогою електронного кабінету ЄСІТС листування з судом не здійснювала.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У жовтні 2022 року ВЧ  НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 вересня 
2022 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30 серпня 2022 року 
у справі № 459/3660/21 (адміністративне провадження № К/990/13844/22), про те, що Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (далі – Положення про ЄСІТС ), передбачене надсилання відповідних документів саме до Електронного кабінету незалежно від прив`язки до електронної адреси користувача такого кабінету, визначеної ним своїм внутрішнім документом як офіційної, оскільки для функціонування ЄСІТС офіційною електронною адресою в розумінні Положення про ЄСІТС  визначається адреса електронної пошти, вказана користувачем в електронному кабінеті.
Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про отримання ВЧ  НОМЕР_1 копії оскаржуваного в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції і, як наслідок, неправильно встановив обставини, що мають значення для вирішення питання про поновлення строку на оскарження такого рішення, оскільки матеріали справи не містять доказів його доставлення на будь-яку електронну адресу заявника.
На думку заявника, апеляційний суд не врахував частину одинадцяту статті 272 ЦПК України, за змістом якої у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Позиція інших учасників справи
У січні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який не підлягає врахуванню, оскільки в порушення частини п`ятої статті 178 ЦПК України, до відзиву не надано документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 6 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 
2022 року, ухваленим у складі судді Баннікової Н. В., позов задоволено частково. Стягнено з ВЧ  НОМЕР_1 на користь позивача 518 862,32 грн у відшкодування майнової шкоди, з ОСОБА_2 – 15 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.
Ухвалою Одеського апеляційного суді від 22 липня 2022 року апеляційну скаргу ВЧ  НОМЕР_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2022 року залишено без руху та надано заявнику строк для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку, в якій вказати поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.
10 серпня 2022 року ВЧ 1474 надіслала до апеляційного суду пояснення щодо поважності причин пропуску вказаного строку, в яких зазначила, що повне судове рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2022 року ВЧ  НОМЕР_1 не отримувала.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року суд визнав наведені причини пропуску неповажними і продовжив ВЧ  НОМЕР_1 строк для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку, в якій вказати інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження з урахуванням отримання копії оскаржуваного рішення на електронну адресу 25 травня 2022 року о 14 год48 хв.
12 вересня 2022 року ВЧ 1474 подала до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, в якому зазначила, що місцевий суд не надіслав ВЧ  НОМЕР_1 рішення у паперовій формі, а докази отримання рішення, надісланого на електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_2  (яка не є офіційною) матеріали справи не містять. Також зазначила, що з 20 жовтня 2021 року ВЧ  НОМЕР_1 має офіційну адресу електронної пошти – ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в ЄСІТС, проте суд першої інстанції на вказану електронну адресу оскаржуване рішення не направив.
Апеляційний суд встановив, що:
– 27 квітня 2022 року в судовому засіданні був присутній представник ВЧ  НОМЕР_1   ОСОБА_4 ;
– під час оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції представник ВЧ  НОМЕР_1 не був присутній;.
– повне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2022 року виготовлено 10 травня 2022 року;
– 24 травня 2022 року ВЧ  НОМЕР_1 звернулася до місцевого суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи. Вказане клопотання викладено на фірмовому бланку із зазначенням назви організації та її офіційної поштової адреси, у тому числі й електронної адреси  ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
– 25 травня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області направив на електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_2  копію рішення суду;
– 11 липня 2022 року представник ВЧ  НОМЕР_1 ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується розпискою;
– 13 липня 2022 року ВЧ  НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ВЧ  НОМЕР_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2022 року у цій справі.
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно 
до статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду – протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
– на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
– на ухвали суду – якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому 
статтею 358 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої 
статті 358 ЦПК України).
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава – учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Право на доступ до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк (рішення ЄСПЛ у справі «Мікулова проти Словаччини» від 6 грудня 2005 року).
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 14 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.
Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Питання щодо вручення судового рішення врегульовано статтею 272 ЦПК України.
Частинами п`ятою, шостою статті 272 ЦПК України (в редакцій, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі
– в електронній формі у порядку, визначеному законом, – у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси,
– рекомендованим листом з повідомленням про вручення – якщо така адреса відсутня.
Отже, визначальним для унормування початку перебігу строку на апеляційне оскарження є вручення повного судового рішення.
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
17 серпня 2021 року Вища рада правосуддя рішенням № 1845/0/15-21 затвердила Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі – Положення про ЄСІТС).
У газеті «Голос України» від 4 вересня 2021 року № 168 (7668) Вища рада правосуддя опублікувала оголошення про початок функціонування трьох таких підсистем (модулів) ЄСІТС: «Електронний кабінет»; «Електронний суд»; підсистема відеоконференцзв`язку.
Пункт 110 розділу V «Перехідні положення» Положення про ЄСІТС визначає, що підсистеми (модулі) ЄСІТС, зазначені в розділі III цього Положення, починають функціонувати через 30 днів із дня опублікування Вищою радою правосуддя 
в газеті «Голос України» та на вебпорталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля).
5 жовтня 2021 року є датою початку функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС: «Електронний кабінет», «Електронний Суд», підсистема відеоконференцзв`язку.
Відповідно до пункту 3 розділу І Положення про ЄСІТС (тут і далі в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС) – це сукупність інформаційних та телекомунікаційних підсистем (модулів), які забезпечують автоматизацію визначених законодавством та цим Положенням процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, включаючи документообіг, автоматизований розподіл справ, обмін документами між судом та учасниками судового процесу, фіксування судового процесу та участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції, складання оперативної та аналітичної звітності, надання інформаційної допомоги суддям, а також автоматизацію процесів, які забезпечують фінансові, майнові, організаційні, кадрові, інформаційно-телекомунікаційні та інші потреби користувачів ЄСІТС.
Згідно з підпунктом 5.8 пункту 5 розділу І Положення про ЄСІТС офіційна електронна адреса – сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.
Відповідно до пункту 8 Положення про ЄСІТС підсистема «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС, Електронний кабінет) – підсистема ЄСІТС, захищений вебсервіс, що має офіційну адресу в інтернеті (https://cabinet.court.gov.ua), який забезпечує процедуру реєстрації користувачів в ЄСІТС, а також подальшу автентифікацію таких осіб з метою їх доступу до підсистем (модулів) ЄСІТС у межах наданих прав. Доступ користувачів до підсистем (модулів) ЄСІТС, окрім Електронного кабінету, також може забезпечуватися за допомогою сервісу обміну даними між відповідними підсистемами (модулями) ЄСІТС та іншими інформаційними системами.
Пунктом 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які 
зареєстрували «Електронний кабінет», суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до «Електронного кабінету» таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) – підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи 
(пункт 24 Положення про ЄСІТС).
Абзацами другим та п`ятим пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС 
(у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) передбачено, що до «Електронних кабінетів» користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі – АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі – автоматизована система діловодства).
Особам, які не мають зареєстрованих «Електронних кабінетів», документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.
Отже, процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового
рішення – шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі – через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС, та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Ураховуючи зазначене, можна зробити висновок, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої 
статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.
Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення).
Якщо суд надіслав рішення на електронну адресу, яку зазначив учасник справи, це можна вважати додатковим засобом інформування учасника справи, який посилює реалізацію гарантії учасника бути обізнаним про свою справу. Однак це не звільняє суд від обов`язку надіслати учаснику справи повне рішення у спосіб, встановлений процесуальним законом.
Такий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 
від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23).
У справі, яка переглядається, суд апеляційний суд встановив, що 25 травня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області направив копію рішення цього ж суду від 27 квітня 2022 року на адресу  ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зазначена на офіційному бланку ВЧ  НОМЕР_1 . 
Вважаючи неповажними причини пропуску ВЧ  НОМЕР_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не врахував, що процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення – шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі – через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що датою отримання ВЧ  НОМЕР_1 оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі є дата його надсилання на електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому передчасно вважав доводи заяви про причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції неповажними. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
За таких обставин касаційна скарга ВЧ НОМЕР_1 підлягає задоволенню, а ухвала Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року – скасуванню з направленням справи для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Щодо судових витрат
Так як касаційний суд дійшов висновку про направлення справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік