ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/5081/23	
                                                                                            (суддя Казанчук Г.П.,  м. Кропивницький)                  
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Шальєвої В.А., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Корсун Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі №340/5081/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                                      ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 05 липня 2023 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому з урахуванням уточнення та доповнення, просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 14.04.2023 року:
№000024322404, згідно якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" разом із штрафними (фінансовими) санкціями, в сумі 1082897 грн. 61 коп. (один мільйон вісімдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто сім гривень 61 копійка);
№000024332404, згідно якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" разом із штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 73974,91 грн. (сімдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири гривні 91 копійка);
№000024292404, згідно якого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн. (одна тисяча двадцять гривень 00 копійок) за платежем Податок па доходи фізичних осіб, що сплачують податок агентами;
№000024302404, згідно якого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн. (одна тисяча двадцять гривень 00 копійок) за платежем за платежем Адміністративні штрафи та інші санкції за нібито ненадання документів на перевірку в повному обсязі;
№000024342404, згідно якого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 340,00 гри. (триста сорок гривень 00 копійок) за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування".
Позов обґрунтовано тим, що проведена відповідачем виїзда документальна перевірка позивача є незаконною, оскільки під час воєнного стану її проведення заборонено. Позивачем було надано відповідачу усі необхідні документи для проведення перевірки. Позивач як платник єдиного податку другої групи не зобов`язна була вести облік своїх витрат та зберігати відповідні документи, що підтверджують ці витрати.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року позов задоволено частково.
Суд визнати протиправним та скасував податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області від 14.04.2023 року №000024322404, №000024332404, №000024292404, №000024342404.
У задоволені решти позовних вимог відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач приймаючи спірні рішення від 14.04.2023 року №000024322404, №000024332404, №000024292404, №000024342404 діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені податковим законодавством України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в цій частині задоволення позову в апеляційному порядку, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі викладає свою правову позицію та обставини викладені в акті перевірки  стосовно виявлених порушень.
Зазначає про обов`язок позивача надати контролюючому органу під час перевірки документи на підтвердження придбання товарів. 
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі не вказує в чому конкретно полягає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Відповідач призначив документальну позапланову перевірку з підстав припинення діяльності фізичної особи-підприємця, а фактично провів її відносно позивача як платника податків - фізичної особи.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, поясненя представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, який заперечував щодо її задоволення,  перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на нєї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач з 21.08.2019 р по 23.12.2019 р та з 06.01.2021 року по 22.06.2021 року була зареєстрована як фізична особа – підприємець. 
ГУ ДПС у Кіровоградській області, відповідно до наказу №299-п від 03.03.2023 проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 21.08.2021 по 23.06.2021, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.08.2019 по 23.12.2019, 06.01.2021 по 22.06.2021 р, результати якої оформлено актом від 22.03.2023 №1907/11-28-24-04/ НОМЕР_1 (далі – акт перевірки).
Згідно з актом перевірки зафіксовано наступні порушення:
-   підпунктів 16.1.5, пункту 16.1 статті 16, пункту 44.3 статті 44, пункту 85.2 статті 85, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) ненадання посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать та пов`язані з предметом перевірки;
-   підпункту 16.1.2, підпункту 6.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року N2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині неподання до контролюючого органу декларації про майновий стан і доходи за 2019, 2021 роки;
-   абз. е) підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року N2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 1005438,81 грн., в т.ч. у 2019 році у сумі - 308475,21 грн, у 2021 році у сумі - 696963,60 грн;
-   підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010 року (із змінами і доповненнями) в частині заниження суми військового збору у загальній сумі - 68705,11 грн, в т.ч. у 2019 році у сумі -21079,18 грн, у 2021 році у сумі - 47625,93 грн;
-   пункту 51.1 ст.51, п.70.16 ст.70, пункту 119.1 ст.119, пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) - не включено нараховану та виплачену суму доходу в податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ фізичним особам – підприємцям за ІV квартал 2019 року та ІІ квартал 2021 року.
На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом сформовано наступні податкові повідомлення – рішення від 14.04.2023 року:
- №000024322404, згідно з  яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» разом із штрафними (фінансовими) санкціями, в сумі 1082897,61 грн;
- №000024332404, згідно з яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» разом із штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 73 974,91 грн;
- № 000024292404, згідно з яким до платника податків застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачують податок агентами із доходів платника податків у вигляду з/п;
- № 000024302404, згідно з яким до платника податків застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн за платежем за платежем адміністративні штрафи та інші санкції за нібито ненадання документів на перевірку в повному обсязі;
- № 000024342404, згідно з яким до платника податків застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 340,00 грн за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що фізичними особами за результатами річного декларування» (т.1 а.с.68 - 72).
Законність та обгрунтованість вищезазначених податкових повідомлень-рішень є предметом спору переданого на вирішення суду.
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймаючи спірні рішення від 14.04.2023 року №000024322404, №000024332404, №000024292404, №000024342404 діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені податковим законодавством України.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Судом першої інстанції з`ясовано, та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи,  що у період з 21.08.2019 по 31.08.2019 та з 06.01.2021 по 31.01.2021 року позивач перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.09.2019 року по 23.12.2019 та з 01.02.2021 року та 22.06.2021 року  на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 2 група). 
Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 21.08.2019 по 31.08.2019 року, 06.01.2021 по 31.01.2021 року не встановлено заниження задекларованого доходу. 
Відповідно до положень п. 177.10 та п. 178.6 ПК України ФОП та фізособи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді.
Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються Мінфіном.
Тобто, позивач, згідно із нормами пункту 296.1 ПК України (у 2021 році) мала право вести облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Підставою для проведення документальної перевірки є припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, тобто перевіряємий періодом є період підприємницької діяльності позивача з 21.08.2019 по 23.12.2019 та з 06.01.2021 по 22.06.2021. Тобто, перевірятись була повинна повнота сплата податків позивачем як ФОП, водночас податкова перевірка позивача як платника податків – фізичної особи, відповідачем не повинна була проводитись.
Відповідно до підпункту 4 пункту 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів від 09.12.2011 року №1588 (далі - Порядок №1588) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької діяльності чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.
Натомість, спірними податковими повідомленням-рішення, нарахований податок на доходи фізичних осіб та військовий збір позивачу саме як фізичній особі за період здійснення нею господарської діяльності як ФОП, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування.
Згідно з поданою декларацією, позивачем задекларовано обсяг доходу від господарської діяльності для платника єдиного податку другої групи, за описані вище періоди, в розмірі 1405278,48 грн (т.1 а.с.91).
Згідно з пунктом 296.1 статті 296 ПК України (у редакції чинній під час перевіряємого періоду з 01.02.2021 по 22.06.2021) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів і витрат за типовою формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
При цьому фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку третьої групи ведуть облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів підприємницької діяльності.
Облік доходів та витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Юридичні особи - платники єдиного податку третьої групи використовують дані спрощеного бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з урахуванням положень пунктів 44.2, 44.3 статті 44 цього Кодексу.
Згідно з поданою декларацією, позивачем задекларовано обсяг доходу від господарської діяльності для платника єдиного податку другої групи в розмірі 3175062,11 грн (т.1 а.с.102-103).
При цьому, як правильно звернув увагу суд першої інстанції контролюючий орган усі придбані позивачем як ФОП товари, визначає як безоплатно отримані ТМЦ позивачем як фізичною особою, а не фізичною особою - підприємцем. Однак, вказуючи, що отримані ТМЦ були реалізовані позивачем саме як ФОП.
Як з`ясовано судом першої інстанції, загальні витрати позивача, з врахуванням сум сплачених податків, суми сплаченої заробітної плати найманим працівникам, вартості придбаних товарів, складають: 4572260,96 грн. (2019 році – 1397248,85 грн. + 2021 році - 3175012,11 грн), які відповідач взяв як базу обрахунку податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування та військового збору. 
Рішеннями відповідача від 14.04.2023 року: 
№000024342404 донараховано податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування 1005438,81 грн ((за 2019 р – 1405278,48 грн х 18% х 1,21951 = 308475,21 грн) + (за 2021 р – 3175062,11 грн х 18% х 1,21951 = 696963,60 грн)).
№000024332404 донараховано військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 68705,11 грн. 
Вказані рішення грунтуються на висновках відповідача про відсутність будь яких документів (договорів, платіжних документів про оплату за товар тощо) щодо придбання ТМЦ фізичною особою – платником податків ОСОБА_1 , що свідчить про отримання таких товарів безоплатно, а тому нараховано до бюджету військового збору за 2019 та 2021 роки, а саме: за 2019 рік в сумі - 21079,18 грн. (1405278,48 грн. х 1,5%), а 2021 рік в сумі – 47625,93грн. (3175062,11 грн. х 1,5%).
З огляду на це, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив наступне. 
Так пунктом 292.1 статті 292 ПК України (у редакції чинній у перевіряємий період з 01.09.2019 по 23.12.2019) визначено, що доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
У 2020 році редакція статті 292 ПК України була змінена.
Згідно з пунктом 292.1 статті 292 ПК України (у редакції чинній стосовно перевіряємого періоду з 01.02.2021 по 22.06.2021) доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
У пункті 292.3 статті 292 ПК України зазначено, що до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).
Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.
До суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період також включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.
Таким чином у вказаній нормі ПК України наголошено на тому, що до доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). Проте, відповідачем сума безоплатно отриманих ТМЦ обрахована до доходу фізичної особи, як платника податку на доходи з фізичних осіб. А вказане йде всупереч наведеній нормі ПК України.
Отже, враховуючи вказані правові норми та обставини спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що якщо відповідач дійшов висновку про безоплатно отримані товари позивачем, їх вартість мала б включатись до доходу платника єдиного податку - ФОП, а не до доходу фізичної особи.
Нарахування позивачу як фізичній особі податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період, здійснення господарської діяльності позивача як ФОП є протиправним, з огляду на те, що позивач не отримувала безоплатно товари, які були оплачені позивачем як ФОПом.
Суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що в акті перевірки відповідач, вказуючи про відсутність документів (банківських виписок, договорів, платіжних документів про оплату за товар тощо), та дійшовши у зв`я зку з цим висновку про те, що такі товари отримано позивачем безоплатно, також зазначає, що ці ж товари в подальшому були реалізовані позивачем в магазині у період здійснення господарської діяльності як ФОП.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність нарахування податкового зобов`язання позивачу як фізичній особі з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, та скасування податкових повідомлень – рішень від 14.04.2023 року №000024342404 та №000024332404 як протиправних.
Відповідно підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податків податковим агентом протягом звітного періоду.
Таким чином, суд першої інстанції враховуючи наявність укладених між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 договорів суборенди №1 від 25.08.2019 року та від 11.01.2021 року, дійшов правильного висновку про те, що оскільки правовідносини виникли між позивачем як ФОП та орендодавцем, який також є ФОП, тому в цьому випадку позивач не є податковим агентом, а тому не має обов`язку подавати звіт за формою 1-ДФ у цих правовідносинах за формою 1-ДФ щодо господарської операції по оплаті оренди (т.7 а.с.85- 91).
Враховуючи це, податкове повідомлення – рішення № 000024292404 підлягає скасуванню, як протиправне.
Щодо рішення відповідача про застосовання до позивача штрафу за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік суд першої інстанції обгрунтовано зазначив наступне.
Так згідно з пунктом 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи. Згідно з пунктами 49.1 – 49.2 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Згідно з пунктами 49.1 – 49.2 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Згідно з пунктом 52 1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:
- порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;
- відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;
- порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;
- цільового використання пального, спирту етилового платниками податків;
- обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;
- здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку;
- порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.
Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Відповідно до Закону України від 17.03.2020 року №533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», встановлено, що річна декларація про майновий стан і доходи за 2019 рік, визначена статтею 179 цього Кодексу, подається до 1 липня 2020 року, крім випадків, передбачених розділом цього Кодексу, коли така декларація може бути подана пізніше цього строку. При цьому вимоги підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 не застосовуються.
Таким чином, граничний термін подання річної декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік перенесено з 1 травня 2020 року на 1 липня 2020 року. Водночас, згідно із пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України штрафні санкції за неподання декларації про майновий стан і доходи не застосовуються, що як правильно зазначив суд першої інстанції є підставою для скасування спірного рішення відповідача від 14.04.2023 року № 000024342404, як протиправного.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Вказаний обов`язок відповідач не виконав. 
Щодо доводів відповідача, які викладені в апеляційній скарзі та зводяться до незгоди з судовим рішенням, слід  зазначити, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування доводів сторін, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, а всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновків суду викладених в оскарженому рішенні. 
В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine).
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення  без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - Головного управління ДПС у Кіровоградській області – залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі №340/5081/23 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 23 травня 2024 року.
                    Повне судове рішення складено 23 травня 2024 року
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова