ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2024 р.	Справа № 642/521/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Вікторов В.В., вул. Полтавський шлях, 20, м. Харків, Харківська, 61052, повний текст складено 05.03.24 року по справі № 642/521/24
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Державної служби України з безпеки на транспорті                   
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту – відповідач, ДС України з безпеки на транспорті), в якому просив суд:
- скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення АА № 00014441 від 06.11.2023, винесену заступником начальником відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення;
- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність оскаржуваної постанови АА №00014441 від 06.11.2023, як такої, що складена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП, Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою КМУ № 1174 від 27.12.2019 (далі по тексту – Порядок № 1174) та Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (далі по тексту – Інструкція № 512), зокрема, постанова не містить відомостей про причеп та його технічні характеристики, що унеможливлює здійснити коректну калькуляцію щодо визначення гранично допустимого ступеню навантаження. З огляду на те, що дані відомості є ключовими та обов`язково повинні відображатись у спірній постанові, оскільки саме від модифікації причепу залежить градація навантаження у розумінні п. 22.5 Правил дорожнього руху України (далі по тексту – ПДР України), їх відсутність є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Вважав, що відображені у спірній постанові вагові показники є хибними та недостовірними, так як зважування у русі транспортного засобу, який перевозить рідкий вантаж, саме по собі не може дати достовірний результат. Так, транспортний засіб із напівпричепом (цистерною), який належить ОСОБА_1 , здійснював перевезення рідкого (наливного) вантажу - олії, яка в силу своїх фізико-хімічних властивостей легко деформується під дією мінімальних сил та переміщується з осі на вісь під час руху чи зміщення кута нахилу, що на думку позивача унеможливлює здійснення об`єктивного зважування у русі. Однак, цієї обставини не було враховано ДС України з безпеки на транспорті при прийнятті оскаржуваної постанови.
Звернув увагу, що згідно із первинними документами на вантаж (ТТН № 0000000008 від 03.11.2023 по замовленню ТОВ «УКРОІЛПЛЮС» за маршрутом м. Суми-м. Бориспіль) маса вантажу олії соняшникової (нетто), яка перевозилася, складала 25040 кг, загальна маса (брутто) – 39980 кг, а в пункті розвантаження (м. Бориспіль), маса вантажу у порівнянні з пунктом навантаження (м. Суми) не змінилася та становила так само 25050 кг – нетто, та 39900 кг – брутто, що свідчить про незмінність ваги транспортного засобу в пункті навантаження та розвантаження (100 кг статистична похибка).
Також зауважив, що згідно з положеннями п. 22.5 ПДР України, нормативно допустимий ваговий показник становить 40 тон, а відтак, загальна маса транспортного засобу позивача не перевищувала гранично допустимі параметри і була в межах дозволеної.
Наполягав, що за відсутності затвердженої методики зважування транспортних засобів з рідким та сипучим вантажем, або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, неможливим є встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу позивача, який перевозив рідкий вантаж – олію, а отже достовірність зроблених відповідачем вимірювань є сумнівною. На думку ОСОБА_1 , для того, щоб отримати достовірний результат зважування транспортних засобів, які здійснюють перевезення наливних (рідних) вантажів, таке зважування має проходити виключно в статичному режимі у відповідності до ДСТУ EN № 45501 Метрологічні аспекти неавтоматичних зважувальних приладів. Переконує, що саме положеннями ДСТУ визначено процедуру статичного зважування, за якою має бути повірений ваговий комплекс. При цьому транспортний засіб повністю, тобто всією своєю масою одночасно, перебуває на вагах, що дозволяє достовірно встановити ваговий показник, як осьових навантажень, так і загальної маси. 
Додатково зазначив, що зі свідоцтва про повірку та сертифікату відповідності, наявного у відповідача на ваговий комплекс, неможливо встановити, що останній пройшов випробування та сертифікацію на проведення зважування транспортних засобів, які перевозять рідкі (наливні) вантажі саме у русі, оскільки для цього потрібно пройти окреме випробування та мати відповідну відмітку в сертифікаті.
У зв`язку із вищевикладеним, просив суд при оцінці документальних доказів, які надаватиме ДС України з безпеки на транспорті, належним чином дослідити та оцінити сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку на предмет наявності спеціальної відмітки від інституту метрології або іншого уповноваженого у сфері метрології державного органу, яка дає право здійснювати зважування транспортних засобів, які перевозять саме рідкі (наливні) вантажі у русі.
Також звернув увагу на Рекомендації Міжнародної організації законодавчої метрології, згідно із п. 3.1. яких, рідину можна зважувати тільки шляхом повного занурення автомобіля – цистерни на платформу. Ваги для поосного або групового (група осей) зважування відповідно до рекомендацій МОЗМ не можуть використовуватись для зважування рідких вантажів.
З посиланням на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 08.08.2023 у справі № П/320/320/513/20 вказав, що здійснюючи перевезення подільного вантажу, перевізником повинно враховуватись, що під час руху на дорозі можливе пересування вантажу та зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати не тільки загального, а й осьового перевантаження. З огляду на викладене, переконував, що ОСОБА_1 під час всього процесу перевезення вантажу (олії) не здійснювалась зміна ваги, обов`язки щодо дотримання гранично допустимих навантажень були виконані, однак, в силу того, що перевозився рідкий (наливний) вантаж, то контроль за його переміщенням під час руху транспортного засобу є фізично неможливим, оскільки соняшникова олія не є зерновою культурою чи іншим видом вантажу, який можливо розподілити рівномірно по причепу, а є густою рідиною, яка в будь-якому випадку буде рухомою під час перевезення і уникнути цього неможливо.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05.03.2024 по справі № 642/521/24 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та закриття справи про адміністративне правопорушення - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом оцінки всім аргументам учасників справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 у справі № 642/521/24; ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання на території України серія АА № 00014441 від 06.11.2023; у разі задоволення апеляційної скарги стягнути понесені судові витрати з Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про залишення судом першої інстанції поза увагою того факту, що позивачем здійснювалось перевезення саме рідкого, не статичного вантажу – олії, здійснення зважування якої у русі, не дає точного результату у зв`язку із тим, що проведення такого зважування шляхом поосьового заїзду вантажівки на платформу ваг, без дотримання необхідного часу для врівноваження наливного вантажу, не може дати однозначних та достовірних результатів зважування. Такий спосіб не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг. Сипучий вантаж за своїми властивостями легко переміщується з однієї осі на іншу під дією мінімального руху чи мінімального зміщення кута нахилу.
Неврахування судом першої інстанції Рекомендації Міжнародної організації законодавчої метрології щодо особливостей зважування рідких вантажів, особливо беручи до уваги обставину приєднання України 05.11.2020 до Конвенції про заснування Міжнародної організації законодавчої метрології, свідчить про прийняття оскаржуваного рішення без повного та всебічного встановлення всіх обставин у справі.
Наголошував на неврахуванні судом першої інстанції відсутності затвердженої Методики зважування сипучих і рідних вантажів, що в свою чергу свідчить про брак законного механізму зважування транспортних засобів з відповідним сипучим видом вантажу, та підтверджує неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів при зважуванні такого вантажу.
Інші доводи дублюють зміст позовної заяви.
Відповідач, в надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. 
Заперечуючи проти аргументів позивача, викладених в апеляційній скарзі, вказав, що перевищення нормативних габаритних параметрів транспортного засобу, визначених п. 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як то передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT).
Враховуючи те, що згідно з відомостями інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АА № 00014441 від 06.11.2023 було встановлено перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 46.452% (5.342 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, вважав законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції.
З посиланням на Порядок № 1174 наголосив, що суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпечення прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення. Таким чином, закріплений в законодавстві та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільму транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи.
Зауважив, що відповідачем дотримано всіх вимог до засобів вимірювальної техніки, установлених Технічним регламентом № 94. Постанова містить посилання на технічний засіб вимірювання, що призводить до можливості його ідентифікації, а вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ і враховує гратично допустимі похибки при зважуванні.
Щодо тверджень апелянта стосовно перевезення подільного вантажу та відсутності методики зважування транспортного засобу, який перевозить подібний вантаж, з посиланням на Порядок № 1174 та практику Верховного Суду, викладену в постановах від 22.12.2021 у справі № 420/3371/21, від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16, від 02.08.2018 у справі № 820/1420/17, від 21.09.2018 у справі № 804/5296/17 зазначив, що відсутність затвердженої методики визначення фактичної маси та навантаження на осі не може бути підставою для скасування законної по суті постанови, винесеної посадовими особами Укртрансбезпеки, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів, оскільки водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого або рідкого вантажу автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Так, переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість ТЗ. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуватих катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху. Завантажуючи автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язанй врахувати дозволені навантаження на осі ТЗ, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси ТЗ та можливе переміщення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним.
З огляду на вищевказане, стверджував про ненаведення позивачем жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування позиції відповідача, а відтак, постанова, яка оскаржується є законною та обґрунтованою, а скаржника, в свою чергу, правомірно притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання, про причини неявки до суду не повідомив.
У наділаному до суду апеляційної інстанції клопотанні, представник відповідача просив розгляд справи проводити без його участі.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником автомобіля «RENAULT MAGNUM 440.19T DXI», державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричепу – цистерна марки GEUSENS державний номерний знак НОМЕР_3 .
08.11.2022 заступником начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Криштоп Я.І. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00014441 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000,00 грн.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 03.11.2023 о 21:24 год., керуючи транспортним засобом ««RENAULT MAGNUM 440.19T DXI», державний номерний знак НОМЕР_2 , за адресою а\д Р-60 км 165+000, Полтавська область, допустив рух із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 15,763% (6,305 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 46,452% (5,342 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон.
Вищезазначене правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки «Q-Free Hi-TRAC TMU4 WIM. 077*001»; серія, номер свідоцтва про повірку технічного засобу № 2842; 23-21/000186 із строком його дії до 05.09.2024 року.
Також дана постанова містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому відображені зображення транспортного засобу під час вчинення правопорушення та відеозапис.
Копіями перевірки типу та сертифікату відповідності автоматичного приладу типу «Q-Free Hi-TRAC TMU4 WIM» (прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі), UA.TR.001 від 22.12.2022 чинний до 16.06.2031, підтверджується встановлення елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на автомобільній дорозі державного призначення Р-60, Кролевець – Конотоп – Ромни – Пирятин, Полтавська область, км. 165 +000, відповідність встановленого приладу для зважування транспортних засобів Q-Free Hi-TRAC TMU4 WIM застосованим вимогам технічного регламенту та стандартам ДСТУ. 
Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі. Прилад автоматичний для зважуванням дорожніх транспортних засобів у русі «WAGA» WIM35 відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 № 94.
Не погодившись із вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що слугувало підставою для винесення спірної постанови. 
Судом першої інстанції враховано, що оскаржувана постанова містить усі передбачені положеннями ст. 283 КУпАП обов`язкові відомості щодо події правопорушення, суб`єкта адміністративної відповідальності, накладеного стягнення та порядку його сплати, порядку ознайомлення та оскарження постанови, інші обов`язкові відомості, визначені ст. 283 КУпАП, а також визначену Інструкцією додаткову інформацію про транспортний засіб, а відтак відповідає вимогам Порядку № 1174, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.
Судом відхилено аргументи позивача щодо відомостей зазначених в товарно-транспортній накладній, оскільки остання не спростовує показники, що зафіксовані технічними засобами фіксації адміністративного правопорушення. Враховуючи те, що ТТН не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для підтвердження факту обліку таких товарно-матеріальних цінностей, в той час як обставина наявності ТТН не виключає перевезення одночасно й інших матеріальних цінностей, не вказаних у первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу, вважав спірну постанову такою, що відповідає вимогам діючого законодавства.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі по тексту – Закон № 3353-XII) встановлено Правилами дорожнього руху. 
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону № 3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами визначені Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі по тексту - Правила № 30).
Відповідно до п. 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема:  в) навантаження на вісь: на одинарну вісь для доріг державного значення, 11,5 тонн, місцевого значення – 7 тонн.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил № 30 “Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами” (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).
Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами “б” та “в” цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.
Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.
У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.
Приписами ч. 2 ст. 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Виходячи зі змісту ч. 7 ст. 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Згідно з ч. 3 ст. 14-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст.279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:
така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Положеннями ч. 1 ст. 279-5 КУпАП встановлено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
Процедура внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу (далі - належний користувач) для автоматизованого обліку регламентована положеннями Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від від 8 жовтня 2022 р. № 1145 (далі по тексту – Порядок № 1145).
Згідно із п. 4 Порядку № 1145 належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
З аналізу наведених норм слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП, зафіксоване в автоматичному режимі, виноситься на власника транспортного засобу або належного користувача.
Як встановлено судом першої та підтверджено в суді апеляційної інстанції власником транспортного засобу спеціалізованого вантажного сідлового тягача Renault Magnum 440. 19T DXI, д.н.з. НОМЕР_4 є ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5  (а.с. 32).
Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , власником спеціалізованого напівпричіпу Н/ПР-ЦИСТЕРНА-Е GEUSENS GSA24 д.н.з. НОМЕР_3 є також ОСОБА_1 .
Отже, адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом Renault Magnum 440. 19T DXI, д.н.з. НОМЕР_4 автомобільними дорогами покладається на власника такого транспортного засобу ОСОБА_1 .
Докази внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача вказаного транспортного засобу матеріали справи не містять.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова від 06.11.2023 серії АА № 00014441 містить всі обов`язкові відомості, передбачені ст. 283 КУпАП.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції № 512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою у автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.
Вказане свідчить, що Інструкцією № 512 затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови.
Проаналізувавши зміст додатку 1 до Інструкції № 512 (в редакції на час складення спірної постанови), яким передбачено форму постанови, колегія суддів зазначає, що остання вимагає зазначення уповноваженою особою наступних відомостей: дата, час, індекс та місце вчинення адміністративного правопорушення, марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, зазначеної у статті 143 КУпАП, дата народження, місце проживання (перебування), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта, опис обставин, частина статті, стаття КУпАП, за якими передбачено відповідальність, прізвище, сума штрафу.
Отже, за нормативно встановленою формою не передбачено обов`язкового зазначення в постанові причепу, його типу та державного номерного знаку, на відсутність яких вказує позивач. Колегія суддів враховує, що опис обставин правопорушення здійснюється на розсуд уповноваженої особи та має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, а вказана Інструкція № 512, як підзаконний нормативно-правовий акт, визначає перелік інформаційних даних, які можуть, а не повинні, міститися у постанові в залежності від обставин вчинення порушення.
Порядком № 1174, на який посилається ОСОБА_1 , передбачено необхідність зазначення (в разі використання), причепу чи напівпричепу, саме в метаданих, які є окремим документом та слугують додатком до постанови, відомостей щодо причепу, напівпричепу чи інших причіпних пристроїв та його державного номерного знаку.
Так, дослідивши наявні в матеріалах справи метадані до постанови АА № 00014441, колегією суддів встановлено, що останні містять відомості про наявність причепу, у тому числі його державного номерного знаку – НОМЕР_3 .
Крім того, дослідивши зміст спірної постанови, колегія суддів зазначає, що остання окрім обов`язкових відомостей, передбачених ст. 283 КУпАП, містить також додаткову інформацію, передбачену Інструкцією № 512, зокрема відмітку про врахування похибки, формулу розрахунку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу (кількість осей; спарені колеса, відстань між осями, навантаження на кожну вісь та загальну масу).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність постанови від 06.11.2023 серії АА № 00014441 вимогам, встановленим ст. 283 КУпАП.
Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).
Приписами ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.
Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження порушення позивачем п. 22.5 ПДР відповідачем до матеріалів справи надано витяги із програми АРМ аудиту стосовно зафіксованої події порушення (а.с. 59), свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2842 (а.с. 60), додаток до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2842 (а.с. 60 зворот), сертифікат перевірки типу (а.с. 61), сертифікат відповідності (а.с. 62-63), інформаційну карту габаритно-вагового контролю (а.с. 65), фото транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 66-68).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна постанова містить інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, а саме WIM77,Q-Free HI-TRAC TMU4 WIM, 077*001. 
Також зазначено серію та номер свідоцтва про повірку технічного засобу, строк його дії –  № 2842; 23-21/000186, термін дії до 05.09.2024 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком № 1174.
Згідно з п.п. 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.
Відповідно до п. 8 Порядку № 1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163 (далі по тексту - Технічний регламент засобів вимірювальної техніки).
Положеннями п. 9 зазначеного Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки передбачено, що засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.
Згідно з п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.
Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (п. 7 Порядку № 1174).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.
На виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.
Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.
Як передбачено ч. 2 ст. 12 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», наукові метрологічні центри у сферах діяльності, визначених положеннями про них та нормативно-правовими актами, зокрема, проводять оцінку відповідності засобів вимірювальної техніки; проводять калібрування та повірку засобів вимірювальної техніки.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності. Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно- правовими актами.
Приписами ч.ч.1, 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Нормами п. 2 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки встановлено, що його дія поширюється на засоби вимірювальної техніки, зазначені у додатках 3-12, а саме автоматичні зважувальні прилади.
Відповідно до п. 114 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, виробник наносить знак відповідності і додаткове метрологічне маркування, передбачені Технічним регламентом, і під відповідальність призначеного органу, зазначеного в пункті 106 цього додатка, його ідентифікаційний номер на кожний окремий засіб вимірювальної техніки, який відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу, та застосовним вимогам Технічного регламенту. 
З наявного в матеріалах справи сертифікату відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі Q-Free III-TRAC TMU4 WIM номер сертифіката перевірки типу UA.TR.001 35 561-21, вбачається, що прилад 077138238694001, WIM 77, автодорога Р-60 Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин, км. 165+000, Полтавська область відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та застосованим вимогам Технічного регламенту.
Колегія суддів зазначає, що наявними в матеріалах справи копіями сертифікату перевірки типу щодо технічного засобу: Q-Free III-TRAC TMU4 WIM Підсистема вагового контролю транспортних засобів, виданого 31.12.2021 зі строком дії до 16.06.2031 та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, чинного до 05.09.2024, підтверджено, що засіб вимірювальної техніки, яким здійснено автоматичну фіксацію порушення ПДР, належним чином сертифікований та відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки та Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», є справним та придатним до експлуатації.
Крім того, свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2842, яке чинне до 05.09.2024, підтверджено відповідність приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі Q-Free HI-TRAC TMU4 WIM, у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю на дві смуги руху зав. № 077138238694001 за результатами повірки, вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 прилади автоматичні для зважування дорожних транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2010) та технічній документації виробника. 
Згідно із додатком до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2842 за результатами повірки встановлено клас точності під час визначення маси транспортного засобу у русі 10; клас точності під час визначення навантаження на одинарну вісь на групу осей F.
Отже, у вищевказаному свідоцтві про повірку наявна відмітка щодо проходження технічного випробування зі здійснення зважування транспортних засобів у русі (ДСТУ OIML R 134-1:2010), що спростовує доводи ОСОБА_1 в цій частині.
Згідно з п.п. 12-15 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.
Метадані повинні містити дані про:
засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);
місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);
найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на вісь, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі);
фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;
відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Також, з аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства.
З вищевикладеного вбачається, що процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті здійснюється в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, та має як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, а відтак, і габаритно-вагові розрахунки щодо транспортного засобу здійснюються в автоматичному режимі та в подальшому застосовуються відповідною посадовою особою при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Зі змісту постанови від 06.11.2023 серії АА № 00014441  вбачається, що ОСОБА_1 , як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5. ПДР України : перевищення загальної маси транспортного засобу на 15,763% (6,305 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 46.452% (5.342 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон.
Постановою зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу: кількість вісей – 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між осями 1-2: 2840 мм, 2-3: 39250 мм, 3-4: 1290 мм; 4-5 1280 мм; 
навантаження на вісь 1 – 6850 кг, 2- 20050 кг, 3- 8100 кг, 4 - 8200 кг; 5 – 8150 кг; загальна маса 51450 кг. 
Зазначені параметри відповідають тим, що містяться в автоматично сформованій інформаційній картці габаритно-вагового контролю (а.с. 65).
Змістом інформаційної картки габаритно-вагового контролю підтверджено, що загальну масу транспортного засобу Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 в момент вчинення правопорушення перевищено на 15.763% (6.305 тон), при дозволеному максимальному навантаженню в 40 тон, тобто позивачем перевищено максимальну допустиму масу транспортного засобу.
При цьому, показник зважування ахlеload-2 (навантаження на другу вісь) складає 20050 тон, що також свідчить про недотримання позивачем вимог, встановлених п. 22.5 ПДР, зокрема щодо допустимої ваги навантаження на одиночну вісь (2) – 11,5 тон.
Формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під  час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами закріплена в Додатку 1 до Інструкції № 512, відповідно до якої: % перевищення =  ((Х факт - Х норм - похибка пристрою) / Х норм) х 100 % Х факт  - фактично зафіксований параметр габариту або  ваги відповідно в  натуральних одиницях (тонна або  міліметр); Х норм  - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в  натуральних одиницях (тонна або  міліметр), зазначений відповідно до  пункту  22.5 ПДР. 
Похибка пристрою  - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту  або  ваги у відсотках відповідно до  ДСТУ OIML R  134-1:2010, помножена на Х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або  міліметр).
Як зазначено у спірній постанові похибка пристрою для параметру загальної маси ТЗ становить 10 % від фактичної маси ТЗ, а для параметру навантаження на одиничну вісь транспортного засобу становить 16 % від фактичного навантаження на вісь.
Отже, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу виглядає так: 51450-40000- (10%*51450)/40000)*100=15,753% із врахуванням похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає 10% щодо визначення загальної маси транспортного засобу. 
Розрахунок відсоткового перевищення навантаження на одиночну вісь виглядає так: 20050-11500- (16%*20050)/11500)*100=46,45%.
Зазначені показники відповідають тим, що містить оскаржувана постанова.
Слід врахувати, що інформація, яка міститься в автоматично сформованій технічним приладом картці габаритно-вагового контролю, а саме: пост: Р-60, км 165+000, Полтавська обл. (077*001) час: 2023-11-03 21:24:14, не містить розбіжностей з відомостями, зазначеними у постанові від 06.11.2023 серія АА № 00014441. 
Колегія суддів зазначає, що спірна постанова від 06.11.2023 серія АА № 00014441 має посилання на загальнодоступний веб-сайт в мережі інтернет: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/ АА00014441, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та постановою в електронній формі, використавши ідентифікатор доступу FtPRv8x0MFEMx.
Так, суд апеляційної інстанції, перейшовши за вищевказаним посиланням, встановив, що в системі «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень» наявна фотографія, з якої можливо ідентифікувати автомобіль з ввімкненими фарами та номерним знаком НОМЕР_2 (1 фото), наближений номерний знак (2 фото), наближений номерний знак причепу НОМЕР_3 (3 фото), а також віддалене фото транспортного засобу в момент проїзду через пункт габаритно-вагового контролю 03.11.2023 о 21:24 год (4 фото), віддалене фото транспортного засобу спереду в момент проїзду через пункт габаритно-вагового контролю (5 фото).
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наданими відповідачем до матеріалів справи фотографіями у сукупності з інформаційною карткою габаритно-вагового контролю підтверджується факт пересування автомобілю Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 через пункт зважування.
Колегія суддів зазначає, що подія та склад адміністративного правопорушення підтверджуються наданими відповідачем до матеріалів справи доказами, є належним чином доведені та відображені у спірній постанові.
Посилання ОСОБА_1 на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 у справі № 918/18/23 та Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі № 620/542/20 та від 15.05.2021 у справі № 620/4434/20, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно із положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України, обов`язковими для врахування є висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Посилання апелянта на інформацію, яка відображена у товарно-транспортній накладній №0000000008 від 03.11.2023, де маса вантажу олії соняшникової (нетто) - 25040 кг, загальна маса (брутто) – 39980 кг, не спростовують вчинення позивачем вищевказаного правопорушення, оскільки вказаний документ можливо скласти в односторонньому порядку, зазначивши довільні показники маси. Водночас, дані сертифікованого автоматичного приладу зважування, яким було вимірено фактичну вагу в момент проїзду автомобіля позивача, не викликають сумніву у їх достовірності.
Крім того, відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей.
Доводи позивача про те, що ним здійснювалось перевезення рідкого вантажу, а тому, з урахуванням фізичних характеристик такого вантажу, дані зважувань є неправильними з причин відсутності необхідної методики, є неприйнятними з огляду на встановлені у цій справі обставини та досліджені докази. Перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження загальної маси транспортного засобу, у тому числі на осі ТЗ.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на технічні характеристики транспортного засобу позивача та причепу, висота підйому платформи вагів не дає достатнього кута нахилу тягача для перерозподілу тиску між осями в мірі, достатній для впливу на результат зважування. Також, при перевезенні рідкого вантажу (олії), якщо вісь цистерни опиняється на платформі, що є вищою від дорожнього полотна, то, відповідно до законів фізики, простір, що утворився в цій цистерні, переміщається до найвищої її точки, що призводить до додаткового зниження навантаження на вісь, яку зважують.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи наявність перевищення загальної допустимої маси автомобіля, агрегатний стан вантажу не може вплинути на результати зважування в такому значному обсязі.
Пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Крім того, згідно чинного законодавства жодним національним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху (пункти 2.3а, 2.3 б; 12.1) при перевезенні рідких (рухомих) вантажів.
Переміщення ватажу під час руху не є дозволеним, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.
Таким чином, оскільки відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що позивачем визнається факт керування автомобілем зі швидкістю 40 км/год, при цьому не зазначається обставини, які б зумовили різке переміщення рідини (олії) (аварійне гальмування чи інше), а тому колегія суддів критично ставиться до ймовірності різкого переміщення 5,342 тон олії на одинарну вісь.
Таким чином, доводи позивача щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, є такими, що спростовуються встановленими під час апеляційними перегляду обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132- 1 КУпАП, а отже  відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування постанови від 06.11.2023 серія АА № 00014441 та закриття провадження по справі.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у  статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05.03.2024 по справі № 642/521/24  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій