ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 р. 	Справа № 520/25728/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 19.03.24  по справі № 520/25728/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Національної поліції в Харківській області                      
про про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУНП в Харківській обл.,), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ № 376 о/с від 23 серпня 2023 року Головного управління Національної поліції в Харківській області про переміщення ОСОБА_1 на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, звільнивши з посади поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення, яке є різницею за час виконання нижче оплачуваної роботи з 23 серпня 2023 року по день фактичного поновлення на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області та стягнення різниці в грошовому забезпеченні за час виконання нижче оплачуваної роботи за один місяць.
В обґрунтування позову зазначено про протиправність оскаржуваного наказу ГУНП в Харківській області № 376 о/с від 23 серпня 2023 року щодо переміщення позивача на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, оскільки своєї згоди на таке переміщення він не надавав. Водночас, зауважив, що підставою для переміщення поліцейського за ініціативою начальників є скорочення штатів або проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними екологічними умовами, службової необхідності – для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, чого у спірних відносинах місця не мало. Разом з цим, оскільки Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII) не встановлено чи потребує переміщення поліцейського його згоди, а також не врегульовано питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нижчу посаду, вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення трудового законодавства, зокрема, ст. 32 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України), за якою переведення в іншу місцевість допускається лише за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.10.2019 у справі № 420/5192/18, від 11.08.2020 у справі № 620/2624/19 та від 12.05.2022 у справі № 400/2741/19.
Крім того, приймаючи оскаржуваний наказ про переміщення позивача на службу до смт. Великий Бурлук, відповідачем проігноровано обставини щодо віддаленості місця проживання позивача (м. Красноград) від нового місця несення служби, так як відстань між населеними пунктами складає 207 км, а середній час у дорозі - 3 години 28 хвилин в одну сторону, у зв`язку з чим, позивач повинен додатково витрачати власний час та кошти на дорогу.
Також припускає, що реальною підставою для такого переміщення позивача по службі стало те, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі № 520/8194/22 його було поновлено на посаді після звільнення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі № 520/25728/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 5) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з`ясування обставин у справі, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 по справі № 520/25728/23 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Переліком посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженим наказом Національної поліції України від 04.12.2015 № 142 (далі – Перелік № 142) встановлено перелік посад та відповідні їм граничні звання, водночас, у разі переведення поліцейського на іншу посаду, вона має відповідати первинним спеціальним званням, передбаченим для таких посад, та критеріям, що для них визначені. 
Разом з цим, відповідачем не надано відомостей стосовно того, якими є первинні спеціальні звання, за наявності яких можливе призначення поліцейського на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції та на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення, відтак застосування до вказаних правовідносин лише граничного звання без урахування початкового спеціального звання є непропорційним.
Крім того, посада поліцейського сектору реагування патрульної поліції і посада поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення є відмінними між собою за підпорядкуванням, обсягом завдань та обов`язків, рівнем відповідальності, що додатково свідчить про нерівнозначність вказаних посад та неправомірність здійсненого відповідачем переміщення.
Зауважив, що матеріали справи не містять доказів того, що Відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області мало некомплект по посадам та потребувало укомплектування більш досвідченим поліцейським, який займав рівнозначну посаду в іншому відділенні поліції ГУ НП в Харківській області.
Наполягав, що до спірних правовідносин не може бути застосована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19, оскільки вона суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.10.2019 у справі № 420/5192/18, від 11.08.2020 у справі № 620/2624/19, від 30.06.2021 у справі № 620/1190/20, від 29.09.2021 у справі № 240/20512/20, від 30.09.2021 у справі № 640/20160/18, від 26.01.2021 у справі № 826/10785/17, від 23.06.2021 у справі № 240/14986/20, від 28.12.2021 у справі № 400/3525/19, від 12.05.2022 у справі № 400/2741/19, відповідно до яких у випадку переміщення (переведення) поліцейського в іншу місцевість, застосуванню підлягають положення ст. 32 КЗпП України.
Крім того, судом першої інстанції, під час ухвалення рішення, не прийнято до уваги, що позивача було переміщено проходити службу на територію на якій тривають бойові дії без його згоди, що є порушенням ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX (далі – Закон № 2136-ІХ), а також не відображено мотивів не прийняття або відхилення доводів позивача, які обґрунтовані доказами, стосовного реальних мотивів його переведення в іншу місцевість, а саме поновлення на посаді після звільнення. 
Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 - без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований твердженнями про правомірність переміщенням позивача на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області шляхом звільнення з посади поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, як досвідченого та сумлінного працівника поліції, оскільки у зв`язку з деокупацією території Харківської області, Куп`янський районний відділ поліції ГУНП в Харківській області мав потребу в кадрах із зазначеним досвідом роботи для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності та підтримання публічної безпеки і порядку на цих територіях.
Стверджує, що переміщення позивача на рівнозначну посаду за п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII здійснено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскільки граничні спеціальні звання за посадою, яку обіймає позивач на теперішній час і за посадою, яку позивач обіймав до видання оскаржуваного наказу – однакові.
Також зазначив, що чинне на момент виникнення спірних правовідносин спеціальне законодавство не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість. В свою чергу відсутність у Законі № 580-VIII та Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, свідчить не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин за нормами трудового законодавства. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19.
Оскільки старший сержант поліції ОСОБА_1 склав Присягу на вірність Українському народові, передбачену статтею 64 Закону № 580-VIII, враховуючи розпочатий акт безпосередньої збройної військової агресії Російської Федерації проти України, та введення правового режиму воєнного стану з 24.02.2022, позивач, отримавши наказ від керівництва про переміщення на рівнозначну посаду, зобов`язаний безумовно виконати його, що свідчить про його обов`язок вірно служити Українському народу, ставлячи при цьому інтереси Українського народу вище ніж свої власні інтереси.
Стосовно тверджень позивача про його переведення у іншу місцевість на відстань понад 200 км від місця його проживання, та необхідність витрачати власний час та кошти на дорогу відповідач зазначив, що з урахуванням приписів Закону № 580-VIII, вступаючи на службу в поліцію позивач повинен був усвідомлювати, що служба в поліції є службою особливого характеру, яка потребує значних зусиль при виконанні своїх службових обов`язків та особливо в умовах воєнного стану вимагає насамперед від поліцейських ставити інтереси держави вище від своїх особистих, які полягають в захисті суверенітету держави, у тому числі захисту інтересів громадян на деокупованих територіях.
Водночас, позивач не позбавлений права звільнитися з органів Національної поліції і за бажанням знайти роботу поряд з місцем його проживання.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 серпня 2023 року № 376 о/с позивача відповідно до п. 2 ч. 1, 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, звільнивши з посади поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Позивач не погодився із зазначеним наказом, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом про його скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що переміщення позивача на рівнозначну посаду за п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII здійснено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскільки спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість. Врахувавши висновок Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19, суд зазначив, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, у постанові Верховного Суду, на яку посилається позивач у позові. З урахуванням обов`язків поліцейського, визначених Законом № 580-VIII та прийнятою позивачем Присяги, суд дійшов висновку, що отримавши наказ від керівництва про переміщення на рівнозначну посаду поліцейський ОСОБА_1 , зобов`язаний безумовно виконати його.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
Так, спірні правовідносини у справі склалися внаслідок різного тлумачення сторонами підстав та порядку переміщення особи в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість за п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Колегія суддів зауважує, що у розумінні ч.ч. 1, 3, 4 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до ч. 1 статті 60 Закону № 580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Згідно з ч.1 статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції (ч.2 вказаної статті).
Відповідно до ч. 7 статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно з приписами ч. 8 статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Згідно з ч.9 статті 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський. 
Отже, переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками – інтересами служби.
У відповідності до статті 59 Закону України № 580-VIII, з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).
Відповідно до розділу II Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності як, зокрема, переміщення по службі.
За приписами пункту 2 розділу III Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Згідно з пунктом 3 розділу III Порядку № 1235, перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235.
У свою чергу, Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
З матеріалів справи встановлено, що 17.08.2023 заступником начальника ГУНП в Харківській області В. Гузем внесено подання начальникові ГУНП в Харківській області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку. Ініціативний, енергійний та досвідчений працівник. Свої посадові обов`язки знає і сумлінно їх виконує. Зовнішній вигляд охайний, завжди дотримується встановлених правил носіння однострою. У період з 17.11.2004 до 04.10.2005 проходив службу в Збройних Силах України. Відряджався для несення служби до зони проведення антитерористичної операції (згодом - Операція об`єднаних сил) на територію Донецької та Луганської областей, з метою протидії злочинності, тероризму та сепаратистським проявам, а також недопущення можливого руху незаконних озброєних угруповань та радикально налаштованих осіб на території України, оборони її територіальної цілісності і незалежності. Має статус учасника бойових дій.
З 24 лютого 2022 року в результаті військової агресії з боку рф виконував свої функціональні обов`язки у щоденному режимі. Неодноразово залучався до заходів щодо виявлення осіб (посібників), які встановлювали мітки та затримання таких, що давали можливість корегувати прицільний вогонь зі сторони агресора по території м. Харкова з ціллю руйнування стратегічно важливих об`єктів та інфраструктури міста. Брав участь в евакуації цивільних громадян з місця проведення бойових дій в м. Харкові. Постійно здійснював супровід та доставку гуманітарної допомоги до районів міста, де проводились бойові дії. Здійснював патрулювання небезпечних районів м. Харкова, виявляв та знешкоджував злочинців. У зв`язку з деокупацією території Харківської області, Куп`янський районний відділу поліції ГУНП в Харківській області має потребу в кадрах із зазначеним досвідом роботи для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності та підтримання публічної безпеки і порядку на цих територіях, тому вважає за доцільне, виходячи з інтересів служби, перемістити ОСОБА_1 на рівнозначну посаду для більш ефективного налагодження роботи на деокупованих територіях для подальшого виявлення колаборантів та осіб, які підтримують російську федерацію та їх діяльність на території України.
Враховуючи вищевикладене, заступником начальника ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 порушено клопотання відповідно до п.2 ч.1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» (переміщення на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) про переміщення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, установивши йому відповідно до постанови КМ України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» посадовий оклад у розмірі 2470 грн та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби.
Наказом ГУНП в Харківській області від 23.08.2023 № 376 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , переміщено згідно з пунктом 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» (на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, звільнивши його з посади поліцейського взводу №1 роти № 3 батальйону №1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Слід зазначити, що відповідно до Переліку № 142, посада поліцейського сектору реагування патрульної поліції та поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення передбачають однакове граничне спеціальне звання – старший сержант поліції.
Тобто, посада, на яку переміщено позивача у спірних правовідносинах є рівнозначною посадою за п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII. Водночас, доводи апелянта про те, що вказані посади мають відповідати одна одній за критерієм відповідності первинних спеціальних звань, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Законом № 588-VIII не передбачено таких умов для переведення (переміщення) поліцейського. 
З приводу застосування до спірних правовідносин положень ст. 32 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.
Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. В той же час, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію".
У рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Відповідно, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Закон № 580-VІІІ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а відтак у даному спорі мають пріоритет застосування норми спеціального законодавства.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який діє і до тепер.
Так, Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до законів України ’’Про Національну поліцію” та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ (далі – Закон № 2123-ІХ).
Вказаним Законом частину 8 статті 65 Закону № 580-VІІІ доповнено абзацом 2 такого змісту: «Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади».
Тобто, з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі, під час дії воєнного стану, було встановлено для поліцейських обов`язок проходження служби там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника поліції.
Слід зазначити, що серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади п. 2 ч. 1 статті 65 Закону № 580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
В інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення керівних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, у тому числі, переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому положеннями п. 2 ч. 1 статті 65 Закону № 580-VIII передбачено єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Таким чином, на переконання колегії суддів, порядок переміщення поліцейських в органах поліції повністю урегульований нормами спеціального Закону № 580-VIII, який дозволяє в інтересах служби переміщувати поліцейського на рівнозначну посаду в будь-яку місцевість.
Тобто, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
За висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3363/19, який стосується аналогічних правовідносин, отже, підлягає врахуванню при розгляді цієї справи, відсутність у Законі № 580-VIII норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
Окремо слід наголосити, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року на підставі Закону № 2123-IX, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.
Тож оскільки після 01 травня 2022 року законодавчо врегульовані спірні питання щодо переміщення поліцейських по службі, то відсутні обґрунтовані підстави щодо застосування при вирішенні даного спору правових норм КЗпП.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені раніше у постановах від 17.10.2019 у справі № 420/5192/18, від 11.08.2020 у справі № 620/2624/19, від 30.06.2021 у справі № 620/1190/20, від 29.09.2021 у справі № 240/20512/20, від 30.09.2021 у справі № 640/20160/18, від 26.01.2021 у справі № 826/10785/17, від 23.06.2021 у справі № 240/14986/20, від 028.12.2021 у справі № 400/3525/19, від 12.05.2022 у справі № 400/2741/19, оскільки вони зроблені за іншого правового регулювання.
На думку колегії суддів, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Отже, в даному випадку основним та ключовим моментом на думку суду є те, що поліцейський може бути переведений на рівнозначну посаду в будь-яке управління Національної поліції України, якщо це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу, зокрема на період введення в Україні воєнного стану та 60 днів після цього (п. 2 розділу ІІ Закону № 2123-ІХ).
З матеріалів справи вбачається, що переведення позивача відбулось для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, про що зазначено у рапорті заступника начальника ГУНП в Харківській області, на думку якого, позивач за своїм досвідом і діловими якостями зможе бути корисним на вказаній вакантній посаді.
Отже, зазначене свідчить, що переведення позивача відбулося за ініціативою керівників органів поліції з метою забезпечення більш ефективної служби в територіальному підрозділі ГУНП, задля інтересів служби.
Вказана підстава згоди та ініціативи поліцейського не потребує.
Доводи позивача, що таке переміщення є прихованою формою покарання, є припущенням, а отже відхиляються колегію суддів.
Крім того, згідно зі ст. 3 Закону № 2136-ІХ, на яку послався позивач в апеляційній скарзі, у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.
Разом з цим, оскільки порядок переміщення поліцейських по службі, врегульовано спеціальним Законом України "Про Національну поліцію", а згідно Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" переведення працівника на іншу роботу можливе без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають.
Також, колегія суддів враховує, що Відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, до якого наказом ГУ НП в Харківській області від 23.08.2023 № 376 о/с переміщений по службі позивач, знаходиться у смт. Великий Бурлук.
Так, перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та територій тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією".
Пунктом 1 даної постанови встановлено, що Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. До територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 за № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі – Перелік № 309), у якому зазначено, зокрема, що Великобурлуцька селищна територіальна громада з 10.09.2022 по теперішній час відноситься - до території можливих бойових дій, а не активних бойових дій, а відтак переміщення позивача узгоджується зі ст. 3 Закону № 2136-ІХ.
Щодо доводів позивача про значну відстань між місцем проживання (м. Красноград) та новим місцем несення служби (смт. Великий Бурлук) колегія суддів зазначає, що даючи Присягу на вірність українському народу та вступаючи на службу в поліцію позивач повинен був усвідомлювати, що служба в поліції є службою особливого характеру, яка потребує значних зусиль при виконанні своїх службових обов`язків, та особливо в умовах воєнного стану вимагає насамперед від поліцейських ставити інтереси держави вище від своїх особистих, які полягають в захисті суверенітету держави, в тому числі захисту інтересів громадян на деокупованих територіях. 
Крім того, відстань між містом Красноград та містом Харків, відповідно до наявної в мережі інтернет інформації складає 106,1 км, що також є значною відстанню для подолання кожного дня в обидві сторони, разом з цим, позивачем не висловлюються заперечення з цього приводу, що може свідчити виключно про небажання ОСОБА_1 проходити службу на деокупованих територіях Куп`янського району Харківської області.
Відтак, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що ГУНП в Харківській області, приймаючи наказ від 23 серпня 2023 року № 376, діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, не допускаючи, при цьому порушень прав та законних інтересів позивача.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 по справі № 520/25728/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.А. Спаскін