Справа № 154/3452/23 	Головуючий у 1 інстанції: Лутай А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/507/24  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 травня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Трикош Н. І.,
з участю:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 – адвоката Котовича Богдана Володимировича на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 лютого 2024 року,
В С Т А Н О ВИ В:

У серпні 2023 року ОСОБА_3 через свого представника – адвоката Котовича Б. В. звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , якій на праві власності належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 2,4848 га з кадастровим номером 0720586700:04:001:0782, що розташована на території Хотячівської сільської ради Володимирського (раніше – Володимир-Волинського) району Волинської області.
Позивач також зазначав, що він 20 квітня 2023 року через уповноважену особу ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Іларіонової Н. Р. із заявою про оформлення спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 на зазначену земельну ділянку. Проте постановою нотаріуса від 20 квітня 2023 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску ним строку для прийняття спадщини.
Позивач ОСОБА_3 вважає, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він не перебував у близьких чи родинних відносинах з померлою ОСОБА_5 , а тому йому не було відомо про смерть останньої. Також йому не було відомо про те, що спадкодавець ОСОБА_5 заповіла йому земельну ділянку. Про наявність заповіту, складеного на його користь, він дізнався поза межами строку, передбаченого частиною 1 статті 1270 ЦК України. На думку позивача такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 лютого 2024 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Котович Б. В. подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 . 
У відзиві на апеляційну скаргу законний представник відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 – адвоката Котовича Б. В. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Котович Б. В. апеляційну скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити, представник відповідача – адвокат Білецька І. М. апеляційну скаргу заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 – адвоката Котовича Б. В. слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною позивача не доведено, що позивач з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини. Окрім того суд вважав, що необізнаність позивача щодо смерті заповідача та про наявність заповіту не є поважною причиною для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням вимог закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 12 ЦПК України, частина 1 статті 13 ЦПК України).
В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Відповідно до частин 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За матеріалами справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 5).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158947352 від 11 березня 2019 року померлій ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 0720586700:04:001:0782 площею 2,4848 га, яка розташована на території Хотячівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області (а. с. 7).
17 березня 2023 року приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Іларіоновою Н. Р. після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 6/2023.
17 березня 2023 року до нотаріуса звернулися діти спадкодавця ОСОБА_5 – ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 із заявами про відмову від прийняття спадщини. Крім того спадкоємець ОСОБА_7 17 березня 2023 року в інтересах іншого спадкоємця ОСОБА_4 , який визнаний недієздатним, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а. с. 50-71).
Також судом встановлено, що за свого життя спадкодавець ОСОБА_5 15 березня 2019 року склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Іларіоновою Н. Р. та зареєстрований в реєстрі за № 163, у якому вона на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,4848 га з кадастровим номером 0720586700:04:001:0782, яка розташована на території Хотячівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, вона заповідає ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 4).
Того ж дня 15 березня 2019 року приватним нотаріусом Іларіоновою Н. Р. було посвідчено договір емфітевзису, за умовами якого ОСОБА_5 передала у користування на 50 років зазначену земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю «П`ятидні», засновником якого є батько позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_10 . Зазначені обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 349036537 від 04 жовтня 2023 року, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 40, 47).
Своєю довіреністю від 24 березня 2024 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 представляти його інтереси та вести його справи щодо ведення справи з оформлення його спадкових справ на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 (а. с. 9).
19 квітня 2023 року ОСОБА_6 , як уповноважений представник, звернулася до приватного нотаріуса Іларіонової Н. Р. з питанням оформлення спадщини за заповітом на ім`я ОСОБА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2,4848 га, яка розташована на території Хотячівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Постановою приватного нотаріуса Іларіонової Н. Р. від 20 квітня 2023 року у вчиненні нотаріальної дії громадянину ОСОБА_3 – видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_5 відмовлено з підстав пропуску строку для прийняття спадщини (а. с. 6).
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218, частиною 2 статті 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Як передбачено частиною 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 3, 4, 5 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Як передбачено частиною 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_3 вказував, що він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 з поважних причин, оскільки він не мав права на спадщину за законом, не знав про смерть спадкодавця та не знав про існування заповіту, складеного на його користь.
При цьому судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 до своєї смерті проживала в місті Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, а позивач ОСОБА_3 проживав і проживає у місті Києві, про що не заперечує сторона відповідача.
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах – посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємця повідомлення про відкриття спадщини, зобов?язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно пунктом 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі – Порядок), при зверненні спадкоємця у зв?язку з відкриттям спадщини нотаріус з?ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, коло спадкоємців, наявність заповіту, наявність спадкового майна, його складу та місце знаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз?яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову у її прийнятті. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк з поважної причини, додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини (пункти 3.2, 3.10 глави 10 розділу ІІ Порядку).
При цьому судом встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 не перебував в родинних відносинах зі спадкодавцем ОСОБА_5 , не проживав зі спадкодавцем в одному населеному пункті, а на час відкриття спадщини проживав в місті Києві.
Крім того судом встановлено, що приватний нотаріус Іларіонова Н. Р., яка посвідчувала заповіт на ім?я ОСОБА_3 , не повідомляла спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 про відкриття спадщини, наявність на його ім?я заповіту та відповідно наявності у нього спадкових прав.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Будь-яких доказів на підтвердження того, що спадкоємцю ОСОБА_3 було відомо про існування на його ім?я заповіту та про відкриття спадщини, сторона позивача суду не надала.
Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про те, що позивач ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини без поважної причини.
На думку колегії суддів ті обставини, що земельна ділянка, на яку був складений заповіт, перебуває у користуванні ТзОВ «П?ятидні», засновником якого є батько позивача, і що на підставі договору емфітевзису, який був посвідчений в один день із посвідченням заповіту, не свідчать про те, що позивачу ОСОБА_3 , який постійно проживає в місті Києві, було відомо про складання заповіту на його ім?я та про відкриття спадщини.
За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_3 – адвоката Котовича Богдана Володимировича задовольнити.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 лютого 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини – 1 (один) місяць з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді