Справа № 138/954/24 
Провадження № 33/801/575/2024
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року                                                                                  м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою справу відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У скарзі зазначає, що незважаючи на наявність в матеріалах справи суперечливих доказів, суд першої інстанції ґрунтувався лише на власних переконаннях. Так, судом залишено поза увагою наявність в протоколі порушень, а також те, що огляд проводився з порушенням вимог підзаконних актів. У протоколі зазначено про порушення п. 2.9 А Правил дорожнього руху, тоді як він неодноразово зазначав про те, що в стані алкогольного сп`яніння не перебуває. Поліцейські вчиняли відносно нього психологічний тиск. У матеріалах справи не міститься відеодоказу ознак алкогольного сп`яніння та не вбачається факт керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Відеозапис не є безперервним. Йому не було роз`ясненого його права та порядок освідування. Під час складання протоколу та проходження огляду на стан сп`яніння працівниками поліції не було залучено свідків. Відповідно до відомостей Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України, він, ОСОБА_1 , посвідчення водія не отримував. Оскільки особі право керування транспортними засобами не було надано, то, відповідно, вона не може бути його позбавлена. 
У судове засідання, призначене на 25 червня 2024 року, ОСОБА_1 та адвокат Морозов В.Ю. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені (а.с.90-92).
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 та його захисник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, апеляційний суд дійшов до висновку про наявність підстав для розгляду справи у їх відсутність.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №258899, складеного інспектором СРПП Могилів-Подільського РВП лейтенантом поліції Шведа О.В., 21 березня 2024 року о 06 год. 43 хв. в м.Могилів-Подільському по вул. Полтавській, 89, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі Могилів-Подільська ОЛІЛ. Висновок медичного закладу № 22 від 21 березня 2024 року. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 березня 2024 року, заповненому лікарем КНП «Могилів-Подільська ОЛІЛ» ОСОБА_2 на підставі акта медичного огляду №22, за результатами огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння - 0,86 проміле (а.с.7).
У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУПАП з`ясував  всі  обставини, що  підлягають  доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та надав їм правову оцінку.
Висновок суду першої інстанції про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не підтверджений матеріалами справи.
Вказані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки, по-перше, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за керування ним транспортним засобом саме в стані алкогольного сп`яніння і справа розглядається судом лише в межах обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
По-друге, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечував в суді першої інстанції факт керування транспортним засобом.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» від 23 грудня 2005 року № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Апеляційний суд також бере до уваги, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 будь-яких пояснень по суті порушення не зазначив. Не додані такі пояснення окремо і до протоколу.
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського (перше відео) встановлено, як поліцейський автомобіль зупинив їдучий попереду нього автомобіль за допомогою увімкненого проблискового маячка та спеціального звукового сигналу. На водійському сидінні перебував ОСОБА_1 , який, вийшовши з автомобіля, повідомив, що прямує з лікарні додому.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини узгоджуються із обставинами, які відображені на відеозаписі.
Відтак, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що відеозапис не є безперервним відхиляються апеляційним судом, оскільки факт ненадання безперервного відеозапису не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду, і які узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності.
ОСОБА_1 не заперечує зафіксованих на відеозаписі обставин, не зазначає, що такі обставини не відповідають дійсності, як і не зазначає, які саме обставини не зафіксовані на відео.
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення поліцейськими процедури проведення огляду на стан сп`яніння.
Так, відповідно до положень ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 на запитання поліцейського з приводу того, чи нічого він не вживав відповів, що трішки вживав. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 спочатку відмовився. Після роз`яснення поліцейським наслідків відмови, ОСОБА_1 погодився пройти огляд в закладі охорони здоров`я. За результатами проведено огляду було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. 
Відтак, факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння є доведеним і останнім під час розгляду справи не спростований.
ОСОБА_1 , зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що поліцейські вчиняли відносно нього психологічний тиск не вказує, у якій формі такий тиск здійснювався, тобто як саме він чинився.
Відхиляються апеляційним судом доводи скарги з приводу незалучення поліцейськими для складання протоколу про адміністративне правопорушення та проходження огляду на стан сп`яніння свідків, оскільки зі змісту ст. 266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 слідує, що свідки залучаються для проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису або для складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я.
Натомість, у даному випадку ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, за результатами якого лікарем складено висновок. Вказане зафіксовано за допомогою технічних засобів відеозапису, а відтак необхідності в залученні поліцейськими свідків не було.
ОСОБА_1 посилається на те, що йому не було роз`ясненого його прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, не вказуючи при цьому, як це впливає встановлений судом факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений права під час розгляду справи в суді користуватися наданими йому законом правами.
Також ОСОБА_1 вважає, що оскільки посвідчення водія він не отримував, тому до нього не може бути застосований такий вид адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами (у даному випадку строком на один рік).
Вказані твердження не приймаються апеляційним судом, оскільки встановлено, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що посвідчення водій у нього наявне, однак, його з собою немає і воно знаходиться вдома. Пізніше ОСОБА_1 зазначив, що може пред`явити посвідчення водія в мобільному застосунку «Дія», однак, у нього розрядився телефон. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 все ж таки продемонстрував поліцейському в мобільному застосунку посвідчення водія, повідомивши при цьому, що воно видане на попереднє прізвище. Поліцейськими було встановлено, що посвідчення водія видано на прізвище « ОСОБА_3 » (озвучено вголос).
Тоді як у довідці про наявність повторності правопорушення та наявності посвідчення водія, за відомостями Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України зазначено про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував. Інформація щодо отримання посвідчення водія на попереднє прізвище ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутня.
Зміна персональних даних (у даному випадку прізвища) має наслідком заміну (обмін) посвідчення водія, тобто особа не позбавляється спеціального права (права керування). 
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. На інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії пункт 1.10 Правил дорожнього руху).
Тому підстав для зміни постанови суду першої інстанції в частині накладення стягнення апеляційний суд не вбачає.
Інші доводи апеляційної скарги є формальними та не спростовують висновки суду першої інстанції.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало