ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/209/24  Номер провадження 22-ц/814/1754/24	Головуючий у 1-й інстанції Високих М.С.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.
Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Головка Олексія Ігоровича на ухвалу Ленінського районного суду міста Полтави від 30 січня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «Зеленим» тарифом , -
В С Т А Н О В И В:
У січні 2024 року адвокат Головко О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №5220007 від 18.10.2021 на загальну суму 285029,27 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 30 січня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом.
Із апеляційною скаргою до суду звернулася ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що районним судом при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права . 
Апелянт вказує, що згідно пункту 7 частини першої статті 161 ЦПК України справа мала б бути розглянута Ленінським районним судом , оскільки заявлено вимогу про стягнення заборгованості до юридичної особи .
Також скаржник зазначає, що спори ,які виникають з приводу нерухомого майна , не можуть розглядатися в порядку наказного провадження, що у свою чергу спростовує висновки суду першої інстанції щодо необхідності подання заяви за місцем розташування належного заявнику об`єкту нерухомого майна .
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду міста Полтави від 30 січня 2024 року , та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що  заявником  подано заяву про видачу судового наказу із порушенням правил територіальної підсудності, що відповідно до статті 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.
Процесуальні наслідки недотримання вимог ст. 163 ЦПК України визначені ст. 165 ЦПК України, відповідно до п. 1 ч. 1 якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.
Також суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням правил підсудності (  п.9 ч.1 ст. 165 ЦПК України)
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з того, що заява подана з порушенням вимог п.9 ч.1 ст. 165 ЦПК України, оскільки заявник звернувся до суду за місцемзнаходження боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» , а не за місцемзнаходження майна заявника .
Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Стаття 165 ЦПК України має вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу заявнику на підставі ст.165 ЦПК України.
Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Розділ ІІ ЦПК України «Наказне провадження», в тому числі й стаття 162 ЦПК України не визначає підсудність (територіальну юрисдикцію) заяв, поданих в порядку наказаного провадження, а відсилає до загальних правил, встановлених цим Кодексом, а саме статей 27 - 30 ЦПК України (загальна, альтернативна та виключна підсудність).
Згідно із частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
Предметом заяви у цій справі є зобов`язання, які випливають з договору купівлі-продажу електричної енергії за «Зеленим» тарифом. Такі вимоги відповідно до ч.2 ст.27 , ч.7 ст.28 ЦПК України, за адміністративно-територіальним поділом м. Полтави відносяться до Ленінського районного суду міста Полтави.
З урахуванням наведеного, заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії за «Зеленим» тарифом має подаватися за місцезнаходження юридичної особи.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-384  ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Головка Олексія Ігоровича – задовольнити .
Ухвалу Ленінського районного суду міста Полтави від 30 січня 2024 року –скасувати.
Справу № 553/209/24 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «Зеленим» тарифом , направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя:                                            В.М. Триголов        
Судді        :                                                          А.І. Дорош
                                                                                О.А. Лобов