ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року	Львів	Справа № 158/1025/24 пров. № А/857/9287/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                            Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                 Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,
за участю секретаря судового засідання:        Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у м. Львові апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року, головуючий суддя – Костюкевич О.К., ухвалене о 13:33 год. у м. Луцьк, повний текст якого складено 05.04.2024 року, у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України,-
                                                     В С Т А Н О В И В:
В квітні 2024 року позивач – Центральне міжрегіональне управління ДМС України у м. Києві та Київській області звернулося в суд з позовом до громадянина рф ОСОБА_2 , в якому просило затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, «Волинський» ДМС України, за адресою: с. Журавичі Луцького району Волинської області, на строк шість місяців з моменту його затримання.
В обґрунтування заявлених вимог зазначало те, що 24.08.2023 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача було прийнято рішення про примусове видворення з України, яке також було оскаржено відповідачем, проте в задоволенні його позовних вимог також відмовлено. 02.04.2024 року о 15 год. 30 хв. працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина російської федерації ОСОБА_1 було затримано та поміщено до Волинського ПТПІ. Станом на момент звернення до суду відповідача не було ідентифіковано, відсутні будь-які документи, які б посвідчували його особу.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року позов задоволено частково; затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не пізніше до 03.10.2024 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, громадянин рф ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що  ним було подано заяву про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, яка на даний момент не розглянута. Рішення суду попередньої інстанції є необґрунтованим та незаконним, оскільки було вчинене поза чітко регламентованими межами статті 289 КАС України, що встановлює особливості розгляду провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.05.2023 року відповідача було притягнуто до відповідальності за незаконне перебування на території України, цього ж дня прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 12.05.2023 року. 
Відповідачем вказане рішення оскаржувалось, однак залишилось в силі. 
24.08.2023 року відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України, яке також було оскаржено та залишено в силі.
02.04.2024 року відповідача було знову затримано на території України, рішення про примусове повернення в країну походження добровільно ним виконано не було, тому його поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: АДРЕСА_1 .
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, наявні усі підстави для його затримання з метою забезпечення видворення за межі території України. При цьому, слід враховувати, що відповідач звернувся із заявою про надання йому статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.11 ст.289 КАС України).
З аналізу вказаних норм видно, що у справах про затримання іноземця слід встановити наявність умов, а саме: іноземець ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, існує ризик її втечі, у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
З матеріалів справи видно, що відповідач є нелегальним мігрантом. На території України перебуває без належних на те підстав.
Колегія суддів враховує, що 02.05.2023 року відповідача було притягнуто до відповідальності за незаконне перебування на території України, цього ж дня прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 12.05.2023 року.
24.08.2023 року відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України.
Вказані рішення відповідачем не виконано в добровільному порядку, що свідчить про ухилення від виконання рішення про його примусове видворення та є підставою для затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
При цьому, матеріалами справи підтверджено, що відповідач звернувся із заявою про надання йому статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні.
З урахуванням вищенаведеного, з огляду на існування ризику невиконання відповідачем рішення про примусове видворення, оскільки відповідач добровільно не виконав рішення про його примусове повернення, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суд попередньої інстанції щодо  необхідності  його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення до розгляду заяви про надання йому статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року у справі №158/1025/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повний текст постанови складено 16.05.2024 року.