ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2791/23  Номер провадження 22-ц/814/2139/24	Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І.В. 

переглянув у  судовому засіданні в м. Полтаві  цивільнусправу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 лютого 2024 року, ухвалене суддею Дністрян О.М., повний текст рішення складено - 23 лютого

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом, -

В С Т А Н О В И В:        
09 серпня 2023 року     ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом доОСОБА_2 , треті особи:  ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом,  в якому просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування системою водопостачання належної їй на праві часткової власності квартири АДРЕСА_1 , поклавши на відповідача ОСОБА_2 зобов`язання відновити водопостачання до її квартири шляхом розблокування водонапірного крану у технологічному колодязі водозабезпечення, розташованому поблизу будинку АДРЕСА_2 , та не перекривати водопостачання до її квартири.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 разом із своєю дочкою ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорта на цю квартиру, вона знаходиться в одноповерховому будинку і складається з однієї кімнати площею 22,1 кв.м. та обладнана водопроводом, каналізацією, центральним опаленням, електропостачанням. ОСОБА_1 зареєстрована і постійно проживає у належній їй квартирі як ізольованому помешканні в житловому будинку, відтак, користується всім її технічним обладнанням, включаючи систему водопостачання та водовідведення, яке є її власністю. З моменту спорудження будинку АДРЕСА_2 і введення його в експлуатацію в 1950-х роках, в якому розташована її квартира, спроектовано та побудовано водопровід, до якого не вносилися жодні проектні чи конструктивні зміни. Вона є абонентом і споживачем послуг з водопостачання та водовідведення КП «Миргородводоканал», яке у серпні поточного року реорганізоване в КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, де має особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_3 , яка, як в минулому, так і в останній період часу, діючи умисно та безпідставно, чинить їй постійні перешкоди у користуванні системою водопостачання її квартири, наслідком чого стало погіршення їх відносин. Користуючись тим, що технологічний колодязь водозабезпечення всього будинку №26 розташований за парканом біля входу у квартиру АДРЕСА_3 , в якій мешкає відповідач, доступ до якого від її квартири ускладнений, відповідач періодично на свій розсуд перекриває кран подачі води до її квартири, залишаючи її без води, мотивуючи це тим, що водогін до квартири позивача проходить під її будинком, проте, не внесений в її план водопостачання та водовідведення. При цьому, жодної особистої згоди на прокладення водопроводу вона як власник будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки під ним не надавала. Між тим, водогін збудовано задовго до того, як відповідач набула право власності на відповідну квартиру АДРЕСА_4 , та до того, як таке право власності набуто нею на квартиру АДРЕСА_5 в цьому ж будинку. 

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом - відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стверджуючи, що до квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 централізовано були підведені всі побутові водопровідні комунікації ще задовго до того, як власники цих квартир набули них право власності, стороною позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження цих обставин. Із наданих у судовому засіданні пояснень представника КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради та пояснень позивача вбачається, що колодязь водозабезпечення будинку АДРЕСА_2 не є власністю підприємства, технічні умови на підключення водопроводу підприємство не давало, будівництво і влаштування колодязя не робило. Суд, встановивши фактичні обставини у справі, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела, що вона є власником майна, про усунення порушень якого пред`явила позов, а саме, мережею водопостачання, яка проходить через домовлодіння відповідачки, а також, що при набутті нею права власності на квартиру АДРЕСА_4 , у неї виникло право власності чи право користування зазначеною нею мережею водопостачання, та що саме ця мережа водопостачання є системою їх спільного з відповідачкою користування. За таких обставин підстави для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні цим майном відсутні. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту виникнення права власності чи права користування мережею водопостачання при набутті права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Цей висновок спростовується дослідженими самим судом першої інстанції матеріалами справи і ,зокрема, долученими мною до позову копіями свідоцтва про право власності на квартиру, технічного паспорта на квартиру. При цьому зазначає, що слід взяти до уваги і те, що набувши право власності на квартиру як на головну річ, вона та її донька, в усякому разі, набули право власності і на внутрішньоквартирне обладнання системи водопостачання та водовідведення, як на приналежність до головної речі (стаття 86 ЦК України). Разом з тим, за приписами ст. 382 ч.1, 2 ЦК України квартирою є ізольоване приміщення в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Вказує, що з набуттям права власності на частину квартири, я набула і право власності на сантехнічне обладнання, систему водопостачання та водовідведення як в середині квартири, так і за її межами, тобто на частину мережі водопостачання багатоквартирного житлового будинку, в якому, серед іншого, розташовується квартира відповідача та інші. У позові нею заявлено вимогу саме про усунення перешкод у здійсненні права власності її житлом (квартирою) та користування її складовими: системою водопостачання та водовідведення як приналежністю квартири (головної речі) у багатоквартирному будинку, а не невизначеною мережею водопостачання, про яку вказується в оскаржуваному судовому рішенні. Вважає, що за таких обставин вона і не повинна була доводити того факту, що я є власником мережі водопостачання, яка проходить через домоволодіння відповідача, тим паче, що відповідач ОСОБА_2 не є одноосібним власником будинку. З цих підстав вона не має права перекривати водопостачання до її квартири тоді, коли їй це заманеться. Як під час розгляду справи по суті, так і в заявах з процесуальних питань, сторона позивача та сторона відповідача визнавали ту обставину, що житловий будинок, в якому розміщуються їх квартири, обладнаний спільною системою і мережею водопостачання, а відтак, ми набули право користування такими мережами і реалізовуємо таке право. Відповідно до ст. 82 частини і ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Сам факт замовлення відповідачем якогось проекту водопостачання її квартири не надає їй права одноосібно вирішувати, чи має вона право користуватися водою, коли саме та в яких обсягах. Вважає, що нею доведено факт користування мною у власній квартирі системою водопостачання, яка є складовою квартири (головної речі) в багатоквартирному будинку і такий будинок обладнаний мережею водопостачання. Також вказує, що на підставі відповідного договору вона є користувачем послуг, а не субабонентом водопостачання, яке наразі здійснюється третьою особою Комунальним підприємством «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради. За цим договором відповідач ОСОБА_2 не є його стороною та не наділена правом втручатися у відносини, врегульовані між постачальником послуги та позивачем як споживачем послуги. Суду мною надано належні і допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні мною і членами моєї родини системою водопостачання моєї квартири, а відтак порушує її право власності на це житло, як ізольоване приміщення в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. На даний час вона проживає у складі однієї сім*ї з чоловіком військовослужбовцем, який систематично залучається до виконання завдань з забезпечення оборони держави від агресії рф, а відтак, разом зі нею має право на безперебійне забезпечення водопостачанням згідно Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» незалежно від настроїв чи бажань відповідача ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 02.05.2024 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 166-271) та відповідно доставлені до електронних скриньок. Заяв та клопотань від них про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

      Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

     Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.          
       Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
         Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.11.2005 року, виданим Бюро приватизації державного житлового фонду, що зареєстроване у Дочірньому комунальному підприємстві «Миргородтехінвентаризація 19.01.2006 року (а.с. 4-5). 

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що перебуває у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_1 , розташована на 1 поверсі одноповерхового будинку та складається з однієї кімнати, площею 22,1 кв. м та обладнана водопроводом, каналізацією, опаленням пічним, електропостачанням (а.с. 6-7). 

Також встановлено, що підтверджено сторонами, що власником квартири АДРЕСА_4 є відповідач ОСОБА_2 .

Як вбачається з державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №222658, державний акт на право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_6 ) видано військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 22). 

Позивач стверджує, що вона є абонентом і споживачем послуг з водопостачання та водовідведення Комунального підприємства «Миргородводоканал», яке у серпні поточного року реорганізоване в Комунальне підприємство «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, де має особовий рахунок № НОМЕР_1 , вчасно сплачує за наданій їй послуги. 

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір і, згідно з доводами позивача, її сусідка ОСОБА_2 чинить їй постійні перешкоди у користуванні системою водопостачання її квартири та перекриває їй водопостачання. 

Даний позов, на думку суду першої інстанції, має ознаки негаторного, оскільки ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, вважає, що має право користування комунікаціями водопостачання та водовідведення, які проходять до квартири позивача через земельну ділянку, де знаходиться квартира відповідача ОСОБА_2 , оскільки такі комунікації призначені для обслуговування належного її на праві власності майна квартири АДРЕСА_1 . 

Суд першої інстанції зазначив, що негаторний позов власника до третіх осіб про усунення перешкод, пов`язаний із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном. Позивачем по негаторному позову можуть виступати: власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник); суб`єкт обмеженого речового права. Відповідачем за цим позовом є особа чи орган, які обмежують права власника. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Свідок ОСОБА_5 суду першої інстанції показав, що позивач є його дружиною, з якою він проживає в будинку АДРЕСА_2 з початку заселення з 1994 року. На той час цей будинок вже був обладнаний водопостачанням. З 2015 року відповідач - їх сусідка перекриває воду до них в квартиру АДРЕСА_7 є власністю військової частини. Технічний колодязь створений десь у 2000 році після аварійної ситуації в квартирі АДРЕСА_3 , бо в тій квартирі прогнили труби і робили ремонт. Він створений за спільні кошти. Водопостачання було в квартирі АДРЕСА_8 було окремо. У водоканалі казали їм, що цей колодязь не на їх балансі. У колодязі були дві запірні арматури для водопостачання в квартири, після ремонту труби в квартири йшли окремо, це дозволило зробити окремі лічильники та затворну арматуру окремо. Не знає, чи виготовлялася технічна документація. Лічильник встановлювала військова частина, за воду раніше також платила військова частина. 

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 показав, що жили з позивачем по сусідству десь з 1982 року по 2003 рік. Він жив в квартирі АДРЕСА_3 , це було службове житло. Ця квартира тоді вже була обладнана водопостачанням та водовідведенням. Це було давно побудовано, труби чавунні виходили зі строю, ремонтували їх. Коли там сталася аварія десь у 2000 році і планували вже ставити лічильники, а вода подавалась через його квартиру, тому вони зробили розводку на кожну квартиру окремо. Водовідвід був на території його квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 труба проходила по межі між їх будинком і сусідським у дворі, труби під землею, під фундаментом. З Вакуленками ніяких суперечок з приводу водопостачання у них не було. Щодо проектів він нічого не знає. В квартиру АДРЕСА_9 є окремий відвід. 
Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 , який працює начальником проектно-технічного відділу КП «Тепловодсервіс», показав, що на місце виходили представники підприємства при проектуванні. Йому не відомо, що там не один, а два крани на дві квартири. Процедура виготовлення проекту включає в себе подання необхідних документів, в тому числі, документів про право власності. ОСОБА_9 подавала документи про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , де вона є єдиним власником. Згода інших власників будинку не вимагається. Будинок АДРЕСА_2 побудований в 60-х роках, а проектної документації не має. Зазначив, що абонент не має права припинити постачання судабоненту, але на практиці вони не можуть зайти на територію абонента. Абонент може провести своє водопостачання та не залежати від інших. Чи є та мережа власністю ОСОБА_9 , він не може сказати. Вони запроектували той колодязь за межами земельної діялнки на земельній ділянці міської ради, щоб у них був доступ до нього в разі аварійної ситуації. На даний час колодязь запроектовано, але фактично його немає. Замовляла проект ОСОБА_9 . Спірний колодязь в проектній документації взагалі не передбачений, його не повинно бути. 

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У частинах першій та другій статті 321ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень ст.ст. 391, 396 ЦК України свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

       Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є усунення перешкоди у здійсненні позивачем ОСОБА_1 права користування системою водопостачання належної їй на праві часткової власності квартири АДРЕСА_1 , покласти на відповідача ОСОБА_2 зобов`язання відновити водопостачання до квартири позивача ОСОБА_1 шляхом розблокування водонапірного крану у технологічному колодязі водозабезпечення, розташованому поблизу будинку АДРЕСА_2 , та не перекривати водопостачання до квартири позивача.

Згідно ч. 1-5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно ч. 1 ст. 391ЦК України в ласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
При вирішенні спору, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи; допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №222658, в/ч НОМЕР_2 в АДРЕСА_6 на підставі розпорядження Миргородської райдержадміністрації від 28.03.2005 року №52 є користувачем земельної ділянки площею 690,39 га (а.с. 22).
На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, який складається із 3-х квартир.
Згідно свідоцтва про право власності від 22.11.2005 року №5300, видане Бюро приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 49,7 кв.м. Характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва (а.с. 4).
Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , складеного 28.04.2005 року, квартира обладнана водопроводом, каналізацією, опаленням пічним, електроосвітленням (а.с. 7).
Таким чином, на момент приватизації 22.11.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , вказана квартира була обладнана, зокрема, водопроводом.
07.08.2015 року між Обласним комунальним виробничим підприємством водопроводно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал» та ОСОБА_1 , яка є власником квартири за адресою АДРЕСА_10 , укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Видом засобу обліку води є лічильник (а.с. 49). 
Згідно розрахункової книжки КП «Миргородводоканал» за користування водою та каналізацією (лічильник) споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_10 , присвоєно особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 10).
Згідно ксерокопій квитанцій за травень, серпень, липень 2023 року ОСОБА_1 здійснено оплату відповідно за використання 7,7,5 куб.м. води на суми 272,65 грн., 272,65 грн., 253,70 грн. (а.с. 10 зворот,11), що вказує на фактичне надання послуг з водопостачання та водовідведення та користування ними позивачем ОСОБА_1 , проведення позивачем відповідної оплати за надані послуги. 
Проте, матеріали справи не містять правовстановлюючих документів щодо відповідача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 і суд першої інстанції при вирішенні спору не встановив, чи дійсно ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Як вбачається із фото, які надані позивачем до позову, двір будинку АДРЕСА_2 розділений забором на дві частини відповідно до квартир (а.с. 12).

Під вікнами квартири АДРЕСА_3 , які розташовані з боку при вході у цю квартиру, розташований технологічний колодязь водозабезпечення (а.с. 12-15).
Як стверджує позивач ОСОБА_10 , відповідач ОСОБА_2 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_4 , як у минулому, так і в останній період часу, діючи умисно та безпідставно, чинить позивачу постійні перешкоди у користуванні системою водопостачання її квартири, а саме, користуючись тим, що технологічний колодязь водозабезпечення всього будинку №26 розташований за парканом, який ділить двір, біля входу у квартиру АДРЕСА_3 , доступ до якого від квартири позивача ускладнений, відповідач ОСОБА_2 періодично на свій розсуд перекриває кран подачі води до квартири позивача, залишаючи позивача без води, мотивуючи тим, що водогін до квартири позивача проходить під її квартирою, проте, не внесений в її план водопостачання та водовідведення. При цьому, жодної особистої згоди на прокладення водопроводу вона як власник будинку та земельної ділянки під ним вона не надавала. Між тим, водогін збудовано задовго до того, як відповідач набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 , та до того, як таке право власності було набуто позивачем на квартиру АДРЕСА_5 у цьому ж будинку. 
З приводу того, що позивачу з боку відповідача чиняться перешкоди у користуванні водопостачанням, позивач неодноразово зверталася до Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що підтверджується відповідями на адресу позивача, з яких вбачається, що під час перевірки було встановлено, що гр. ОСОБА_11 , перекрила позивачу водопостачання через те, що труби проходять через квартиру ОСОБА_2 та знаходяться і аварійному стані і протікають (а.с. 16-20).
У письмовій претензії ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 вказала, що водогін проходить під її будинком, проте не внесений в її план. Водопостачання та водовідведення житлового будинку АДРЕСА_11 . Жодної особистої згоди на прокладання водопроводу під її будинком вона не надавала. Оскільки спірна мережа постачання води споруджена господарським способом без виготовлення технічної документації, договірні відносини між нею та ОСОБА_1 , які б надавали послуги з водопостачання відсутні, земельний сервітут не встановлено, вона як власник будинку по АДРЕСА_11 та земельної ділянки під ним, на якій проходить вказаний водопровід, заперечує щодо проведення дій по його облаштуванню на земельній ділянці під її будинком. Просила ОСОБА_1 усунути до 01.09.2023 року перешкоди у користуванні нею її майном шляхом проведення водопостачання до квартири ОСОБА_1 в обхід її будинку та земельної ділянки під ним (а.с. 31).
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказала, що доводи позивача про те, що біля входу в її квартиру розташований технологічний колодязь водозабезпечення всього будинку, не відповідає дійсності, оскільки згідно з робочим проектом водопостачання та водовідведення житловий будинок АДРЕСА_11 передбачене використання цього колодязю для водопостачання лише її квартири, а не всього будинку, в якому три квартири (а.с. 38).
Отже, відповідачем визнаються дії по вчиненню перешкод позивачу у користуванні водопостачанням у квартирі АДРЕСА_5 .
До відзиву відповідач ОСОБА_2 додала ксерокопію робочого проекту водопостачання та водовідведення житлового будинку АДРЕСА_11 за 2014 рік, замовний ОСОБА_2 , головний інженер проекту ОСОБА_8 , виконано ОКВПВКГ «Миргородводоканал», сертифікат АР №005680 (а.с. 39-40).
Також додана ксерокопія генплану приєднання та підключення до інженерних мереж водопостачання та водовідведення індивідуального житлового будинку АДРЕСА_11 , замовник гр. ОСОБА_2 зав. №1182 від 24.08.2023 року, виконано КП «Тепловодсервіс», сертифікат АР №019919 (а.с. 41-42).
Колегія суддів звертає увагу та ті обставини, що позов було подано до суду 09.08.2023 року. Відповідач ОСОБА_2 24.08.2023 року звернулася до КП «Тепловодсервіс» із заявою про приєднання та підключення до інженерних мереж водопостачання та водовідведення індивідуального житлового будинку АДРЕСА_12 , тобто, після надходження позову до суду. Отже, лише з вказаної дати 24.08.2023 року був виготовлений генплан приєднання та підключення до інженерних мереж водопостачання та водовідведення індивідуального житлового будинку АДРЕСА_11 . До цієї дати дії відповідача щодо чинення перешкод позивачу у користуванні водопостачанням вчинялися на її розсуд.
Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що генплан приєднання та підключення до інженерних мереж водопостачання та водовідведення індивідуального житлового будинку АДРЕСА_11 не містить відомостей про наявність у вказаному житловому будинку трьох самостійних квартир і про погодження їх власниками (квартири АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_9 ) цього плану.
Постає питання, чи не на місці старого водогону облаштований новий у 2023 році документально лише для квартири АДРЕСА_3 , якщо на момент приватизації квартири АДРЕСА_5 у 2005 році ця квартира вже була обладнана водопроводом, який згідно свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 (власник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ), є складовою права власності, то куди ж подівся старий водогін квартири АДРЕСА_5 . 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з має особовий рахунок у КП "Миргородводоканал" з водопостачання та водовідведення у квартиру АДРЕСА_1 , з ним перебуває у договірних відносинах, має лічильник води, сплачує за послуги з водопостачання та водовідведення.
Сам факт виготовлення ОСОБА_2 генплану приєднання та підключення до інженерних мереж водопостачання та водовідведення індивідуального житлового будинку АДРЕСА_11 , без погодження з іншими власниками квартир цього будинку, перебування водогону в аварійному стані не є підставою для чинення перешкод позивачу у користуванні послугами водопостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_5 .
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що дійсно відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні водопостачанням у квартирі АДРЕСА_5 , позивач ОСОБА_1 обмежена у доступі до технологічного колодязя, в якому знаходиться водонопірний кран, який перекривається відповідачем.
Із показань допитаного у суді першої інстанції свідка ОСОБА_8 , який працює начальником проектно-технічного відділу КП «Тепловодсервіс», слідує, що на даний час колодязь запроектовано, але фактично його немає, замовляла проект ОСОБА_9 , спірний колодязь в проектній документації взагалі не передбачений, його не повинно бути. 
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, оскільки позовні вимоги є доведеними. 
        Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
        Як вбачається з матеріалів справи, позивач   ОСОБА_1  сплатила  1073,60 грн. судового збору при пред`явленні  позову (а.с. 1),  1816,80 грн. - при подачі апеляційної скарги (а.с. 155),  ), а всього 2 890,40 грн., які підлягають  стягненню з  відповідача ОСОБА_2    на користь позивача ОСОБА_1 .

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно п. 1,3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.1,3,4, 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-
П О С Т А Н О В И В:
      
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області – скасувати і ухвалити нове рішення. 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом – задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування системою водопостачання належної їй на праві часткової власності квартири АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_2 зобов`язання відновити водопостачання до квартири ОСОБА_1 шляхом розблокування водонапірного крану у технологічному колодязі водозабезпечення, розташованому поблизу будинку АДРЕСА_2 , та не перекривати водопостачання до квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_13 .

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 890,40 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

       Повний текст постанови складено 27 травня 2024 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош         О. А. Лобов                 В. М. Триголов