Дата документу 05.06.2024 Справа № 317/5665/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 317/5665/23                                         Пр. № 22-ц/807/1005/24	Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко М.О. Повний текст складено 01.03.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2024 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Бєлки В.Ю., Подліянової Г.С. 
за участі секретаря                                        Камалової В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) про визнання іпотеки припиненою
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-8), в якому просив: - визнати припиненою з 29.06.2010 року іпотеку, встановлену іпотечним договором №14.10053/1 від 21.12.2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ ««ПРИВАТБАНК», за якою в іпотеку було передано належний ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна: будівля складу літ. В, будівля гаража-кафе літ. Е-2, будівля магазина літ. Ж-2, естрада літ. Ч, вбиральня літ. К, навіс літ. И, навіс літ. Л, за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 11856136, та визнати припиненим з 29.06.2023 року іпотечний договір №14.10053/1 від 21.12.2006 року; - шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснити державну реєстрацію припинення з 29.06.2010 року іпотеки, встановленої іпотечним договором №14.10053/1 від 21.12.2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за якою в іпотеку було передане належний ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна: будівля склада літ. В, будівля гаража-кафе літ. Е-2, будівля магазину літ. Ж-2, естрада літ. Ч, вбиральня літ. К, навіс літ. И, навіс літ. Л, за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 11856136; - стягнути з Банку на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати при їх наявності згідно наданих платіжних документів.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 20.12.2006 року між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем було укладено кредитний договір №14.10053, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100000,00 доларів США кінцевим терміном погашення до 19.12.2011 року. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між позичальником та Банком було укладено іпотечний договір №14.10053/1 від 21.12.2006 року, за яким в іпотеку було передано об`єкт нерухомості: будівля складу літ. В, будівля гаража-кафе літ. Е-2, будівля магазину літ. Ж-2, естрада літ. Ч, вбиральня літ. К, навіс літ. И, навіс літ. Л, за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 11856136.
При посвідченні іпотечного договору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Банковська Ю.В. внесла: в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна; в Державний реєстр іпотек запис про перебування Нерухомого майна в іпотеці.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 року у справі №2-43/10 (провадження №22-2720/2010) за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі Запорізького РУ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору, стягнення грошових коштів за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі Запорізького РУ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору, договорів застави та іпотеки, задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено, а зустрічний позов залишено без задоволення.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 року, крім іншого: розірвано кредитний договір № 14.10053 від 20.12.2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість станом на 09.12.2009 року за кредитним договором №14.10053 від 20.12.2006 року та додатковою угодою №1 до нього від 23.01.2007 pоку загальному розмірі 982970,74 грн., що є еквівалентом 123179,29 доларів США, та складається: з заборгованості за кредитом у сумі 674542,29 грн. (що є еквівалентом 84529,11 доларів США); заборгованості за відсотками в сумі 226745.55 грн. (що є еквівалентом 28414,23 доларів США); заборгованості по пені в сумі 81682,88 грн. (що є еквівалентом 10235,95 доларів США); у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14.10053 у сумі 982970,74 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу ПAT КБ «ПРИВАТБАНК» від імені іпотекодавця на підставі іпотечного договору у відповідності до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; у рахунок погашення стягнутої заборгованості у загальній сумі 982970,74 грн. звернуто стягнення на предмет застави транспортні засоби: марки «MAN 26403», марки «МАЗ 5335», бортовий причіп, шляхом продажу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у порядку, передбаченому ст. 25, 36 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», із встановленням ціни продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, але не нижче за звичайні ціни на цей вид транспортних засобів.
Цим же рішенням встановлено та не потребує доказування, що між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі уповноваженої особи філії «Запорізьке регіональне управління» 20.12.2006 року укладено кредитний договір №14.10053, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000,00 доларів США на строк до 19.11.2011 року включно та зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання за договором. 23.01.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №14.10053 від 20.12.2006 року, згідно із якою збільшено суму кредиту з 50000 доларів США до 100000 доларів США.
Надалі рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13.12.2021 року у цивільній справі № 317/108/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» три відсотки річних у розмірі 53788,95 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 року у справі №2-43/10 (провадження №22-2720/2010) не виконане в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від імені іпотекодавця на підставі іпотечного договору у відповідності до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
11.10.2010 року Банком було отримано вісім виконавчих листів зі строком їх виконання упродовж 3-х років з дати вступу судового рішення в законну силу.
Проте впродовж п`яти років виконавчі листи не були пред`явлені до виконання у зв`язку із втратою їх банком через зміну персоналу та відповідальних осіб, якими вони отримувались.
Про це Банком 24.07.2015 року було складено відповідний акт б/н, який знаходиться у цивільній справі Запорізького районного суду Запорізької області від 14.01.2016 року у справі №2-432010пр. №6/317/4/2016.
12.08.2015 року Банк звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14.01.2016 року у справі №2-43/2010 пр. №6/317/4/2016 у задоволенні заяви Банку про видачу дублікатів виконавчих листів, та в поновленні строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання було відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.02.2016 року у справі №2-43/2010 пр. №22-ц/778/1278/16 відхилено апеляційну скаргу Банку та залишено без змін ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14.01.2016.
Таким чином, позивач вважає, що іпотека за іпотечним договором припинилася 29.06.2010 року за рішенням суду у зв`язку із припиненням (розірванням за рішенням суду 29.06.2010 року) основного зобов`язання – кредитного договору.
Окрім того, станом на серпень 2023 спливли встановлені Законом України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого листа за рішенням апеляційного суду від 29.06.2010 року для примусового виконання та судом відмовлено у їх поновленні. Також втрачені виконавчі листи на виконання вказаного судового рішення і судом відмовлено у видачі їх дублікатів.
Зазначає, що у разі задоволення позову належить вчинити певні дії та внести певні записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо припинення з 29.06.2010 року іпотеки за іпотечним договором.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ткаченко М.О. (а.с. 20).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 27-28) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 лютого 2024 року (а.с. 70-76) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 80-92) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з Банку на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати при їх наявності згідно наданих платіжних документів.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Дашковську А.В., суддів Бєлку В.Ю. та Кочеткову І.В. (а.с. 96).
В автоматизованому порядку суддею Гончар М.С. у цій справі замінено суддю  ОСОБА_5  у зв`язку зі звільненням останньої у відставку (а.с. 102). Ухвалою апеляційного суду (а.с. 103) дану справу прийнято до провадження.
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 23 квітня 2024 року (а.с. 115), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 116), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, а також відповідного штату суддів апеляційного суду взагалі.
Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 126-131).
В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 139-140).
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_1 через свого представника (а.с. 118, 125), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, окрім представника Банку.
Банк через свого представника у відзиві на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника Банку (а.с.131).
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суду ухвалив: клопотання представника Банку задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились.
В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України та виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 20.12.2006 року між ОСОБА_1 та Банком в особі уповноваженої особи філії «Запорізьке регіональне управління» ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №14.10053, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000 доларів США на строк до 19.11.2011 року включно та зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання за договором (а.с.17-18).
23 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № 14.10053 від 20.12.2006 року, згідно із якою збільшено суму кредиту з 50000 доларів США до 100000 доларів США (а.с.18).
У забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором 21.12.2006 року сторони уклали договір іпотеки №14.10053/1, згідно з яким ОСОБА_1 (іпотекодавець) передав ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (іпотекодержателю) в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівля складу літ. В, будівля гаража-кафе літ. Е-2, будівля магазину літ. Ж-2, естрада літ. Ч, вбиральня літ. К, навіс літ. И, 1,2,3 – паркани, недобудований навіс літ. М, навіс літ. Л, недобудований навіс літ. Н (а.с.9-11).
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2010 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору та стягнення грошових коштів за цим кредитним договором задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та застави залишено без задоволення. Розірвано кредитний договір №14.10053 від 20.12.2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 . Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість станом на 09.12.2009 року за кредитним договором №14.10053 від 20.12.2006 року та Додатковою угодою №1 до нього від 23.01.2007 року в загальному розмірі 982970,74 грн., що є еквівалентом 123179,29 доларів США, та складається: з заборгованості за кредитом в сумі 674542,29 грн. ( що є еквівалентом 84529,11 доларів США); заборгованості по відсоткам в сумі 226745,55 грн. ( що є еквівалентом 28414,23 доларів США); заборгованість по пені в сумі 81 682,88 грн. ( що є еквівалентом 10235,95 доларів США). У позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в солідарному порядку з ОСОБА_1 відмовлено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14.10053 в сумі 982970,74 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки – нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: будівлі-складу літ. В; будівлі гаражу-кафе літ. Е-2; будівлі магазину літ Ж-2; естради літ. Ч; вбиральні літ К; навісів літ. И, Л; парканів 1, 2, 3; недобудованих навісів літ. М, Н, шляхом продажу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від імені іпотекодавця на підставі іпотечного договору у відповідності до вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В рахунок погашення стягнутої заборгованості в загальній сумі 982970,74 грн. також звернуто стягнення на предмети застави – транспортні засоби: марки МАN 26403, червоного кольору, 1998р. випуску, типу – вантажний сідловий тягач, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; марки МАЗ 5335, зеленого кольору, 1980р. випуску, типу – бортовий вантажний, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 НА; марки ТОМ 650 МРІЯ, зеленого кольору, 1989р. випуску, типу – бортовий причіп, номер шасі (кузова) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому ст. 25, 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», із встановленням ціни продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, але не нижче за звичайні ціни на цей вид транспортних засобів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати: оплату інформаційно-технічного розгляду справи в сумі 370 грн., судовий збір в сумі 2550 грн., а всього – 2920 грн.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 липня 2023 року №338714446 встановлено, що власником спірного нерухомого об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», код 14360570 (а.с.13-16).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.
Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із частинами першою та другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).
Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).
Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку».
Звертаючись до суду з цими позовними вимогами, позивач посилався на припинення іпотеки у зв`язку із припиненням (розірванням за рішенням суду 29.06.2010) основного зобов`язання – кредитного договору.
Разом із тим, відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.
Таким чином, аналізуючи вказані приписи закону в поєднанні із положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.
При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Оскільки у цій справі позивачем не надано доказів виконання боргового зобов`язання за вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили та є чинним, підстави для припинення іпотеки відсутні.
Щодо посилання позивача на ч.1 ст. 607 ЦК України як на одну з підстав визнання іпотеки припиненою, суд першої інстанції правильно зазначав, що Законом України «Про іпотеку» не передбачена така підстава припинення іпотеки як неможливість виконання іпотеки, отже вказані доводи є неспроможними.
Щодо позовних вимог в частині визнання договору іпотеки припиненим суд першої інстанції зазначив, що згідно із правовою позицією, сформульованою Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, в постанові від 18 вересня 2019 року у справі №695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц, а також підтриманою Верховним Судом у постанові №127/26402/20 від 26.01.2022 року, належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена, а не визнання припиненим іпотечного договору.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у цій справі, а тому відмовив в їх задоволенні у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  є такими, що дублюють доводи його позову у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі (у тому числі що виконавчий лист, виданий на виконання вищезазначеного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості, яке набрало законної сили та було чинним на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні), визнавався таким, що не підлягає виконанню з будь-яких правих підстав (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні), так як, сама по собі відмова судом Банку у видачі вищезазначених дублікату (дублікатів) виконавчих листів нічого не підтверджує і не спростовує).
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. 
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. 
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку, як відповідача, будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 10.06.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Бєлка В.Ю.	Подліянова Г.С.	

,