ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/5652/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року
у справі № 340/5652/23
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, у якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні за 2020 рік - 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, за 2021 рік - 09 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022-2023 років;
-зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні за 2020 рік - 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, за 2021 рік - 09 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022-2023 років, виходячи із грошового забезпечення станом на момент звільнення. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі №340/5652/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. 
Судом зазначено, що з огляду на відсутність правового врегулювання нормами Закону №580 та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки особам, які звільняються з поліції за минулі роки, при вирішенні даного спору необхідно застосовувати відповідні норми КЗпП України і Закону України №504/96-ВР, які регулюють спірні правовідносини. Суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, передбачені положеннями Закону №580. При цьому, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Разом з тим, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, суд вважав, що у наступному календарному році, у тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Відпустки за попередні роки які невикористані поліцейським в році звільнення не можуть бути залишені без розрахунку (виплати грошової компенсації), адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Суд врахував, що позивачем не використано за 2020 рік - 15 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2021 рік - 09 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, а також додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 16-2 Закону України «Про відпустки» як учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки, при цьому на час звільнення відповідачем не компенсовано зазначені відпустки. З цих підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Не погодившись з рішенням суду, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України подав апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 340/5652/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що позивач перебував у трудових відносинах з Національною поліцією України, а спеціальним законодавством, що регулює засади проходження служби в поліції, питання оплати праці та соціального захисту є Закон №580 та Порядок №260, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. Зазначає, що з 01.05.2022 відбулися зміни законодавства, які виключають можливість субсидіарного застосування загальних норм трудового законодавства та інших законів до регулювання порядку проходження та припинення служби поліцейськими на умовах та порядку, що встановлені Законом №580. Вважає, що Законом №580 та Порядком №260 визначено, що грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення, грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Звертає увагу, що у спірному випадку компенсації підлягає невикористана щорічна чергова основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка у 2023 році і така компенсація виплачена позивачу при звільненні. Вказує, що відпустка учасникам бойових дій не може замінюватись грошовою компенсацією.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив службу в Національній поліції України.
Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 13.04.2023 р. №204 о/с «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області, із 17 квітня 2023 року, звільнено зі служби в поліції згідно з п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за станом здоров`я (через хворобу), установивши йому щомісячну премію за квітень 2023 року в розмірі 170,05 відсотка, з виплатою компенсації за 08 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році.
Позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.08.2016 р..
З огляду на довідку заступника начальника управління - начальника 3-го відділу (кадрового забезпечення) 4-го управління від 25.05.2023 р. залишок невикористаних частин щорічних відпусток за період проходження служби позивача в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України з 19.11.2019 р. до 17.04.2023 р. становить: за 2020 рік - 15 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2021 рік - 09 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років. Додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 16-2 Закону України «Про відпустки» за 2022, 2023 роки як учаснику бойових дій не надавалася.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022-2023 років, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Положеннями ст. 4 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть встановлюватись інші види відпусток.
Згідно положень ст. 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до положень ст. 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. 
Положеннями ст. 92 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580 в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Приписами статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Приписами статті 94 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016  № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №260).
Відповідно до положень пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19 Верховний Суд зазначив наступне:
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд звернув увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».
Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.
Таким чином, Верховний Суд у справі №160/10875/19 дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що Законом №580 та Порядком №260 визначено, що грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення, а грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, адже Закон №580 та Порядок №260 не встановлюють заборони у виплаті поліцейським компенсації за невикористану відпустку за попередні роки, а також оскільки відпустки за попередні роки, що є невикористаними в році звільнення, не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, тому що це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Крім того, колегія суддів враховує, що Верховний Суд вказав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 22 постанови від 7 травня 2020 року у справі №360/4127/19).
Таким чином, апеляційний суд вважає помилковими доводи скаржника стосовно неможливості виплати поліцейському - учаснику бойових дій компенсації за невикористані ним дні відпустки, що передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачем не використано за 2020 рік - 15 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2021 рік - 09 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років, а також додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 16-2 Закону України «Про відпустки» як учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки.
Як правильно дослідив суд першої інстанції на час звільнення позивача відповідачем не компенсовано вищевказані невикористані позивачем дні відпустки.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані 15 діб додаткової відпустки за вислугу років за 2020 рік, 09 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років за 2021 рік, 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років за 2022 рік, за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України   - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 340/5652/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко