ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2024 року
м. Київ
Справа № 910/2592/19
Провадження № 12-41гс23
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Уркевича В. Ю.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., 
Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., 
Ткача І. В., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Денисевич К. Ю.,
представників:
Товариства з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″ − Тарасюка Олега Ігоровича, Черковського Богдана Ігоровича,
Товарної біржі ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ − Лисенка Сергія Володимировича,
Товариства з обмеженою відповідальністю ″Перевага-фінанс″ − Панчука Юрія Анатолійовича,
ліквідатора Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″ – арбітражного керуючого Куліченка М. В. (особисто),
Акціонерного товариства ″Державний експортно-імпортний банк України″ − Головіної Оксани Іванівни, Зимненка Євгенія Віталійовича,
Акціонерного товариства ″Асвіо банк″ − Коломієць Тетяни Михайлівни,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги 1) Товариства 
з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″, 2) Товарної біржі ″Українська міжрегіональна спеціалізована″, 3) Товариства з обмеженою відповідальністю ″Перевага-фінанс″, 4) ліквідатора Приватного акціонерного товариства 
″Бліц-інформ″ – арбітражного керуючого Куліченка Максима Валерійовича, 
5) Акціонерного товариства ″Державний експортно-імпортний банк України″
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 
2023 року (головуючий суддя Сотніков С. В., судді Отрюх Б. В., Остапенко О. М.)
у справі 
за заявою Акціонерного товариства ″Асвіо банк″
до Товарної біржі ″Українська міжрегіональна спеціалізована″,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Приватного акціонерного товариства 
″Бліц-інформ″,
про визнання недійсним рішення та зобов’язання допустити до участі в аукціоні, визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу майна частинами
за заявою Акціонерного товариства ″Державний експортно-імпортний банк України″
до 1) Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″, 2) арбітражного керуючого Куліченка Максима Валерійовича, 3) Товарної біржі ″Українська міжрегіональна спеціалізована″, 4) Товариства з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″
про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута,
за заявою Компанії з обмеженою відповідальністю ″ЮПіЕм Сейлз Ої″ 
(UPM Sales Oy, Республіка Фінляндія)
до 1) Товарної біржі ″Українська міжрегіональна спеціалізована″, 2) Товариства 
з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″, 3) Приватного 
акціонерного товариства ″Бліц-інформ″, 4) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни, 5) арбітражного керуючого Куліченка Максима Валерійовича, 6) приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни, 
7) державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області Костаревича Андрія Валентиновича
про визнання результатів другого повторного аукціону та договорів 
купівлі-продажу недійсними, визнання недійсними свідоцтва про право власності, скасування записів про проведення державної реєстрації права власності, застосування наслідків недійсності правочинів, зобов’язання ліквідатора банкрута вжити заходів з відновлення права власності боржника на майно та повернення його до складу ліквідаційної маси у процедурі банкрутства
у межах справи № 910/2592/19
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ″Украгрофрут″
до Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″
про банкрутство.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Вступ
1. У справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″ (далі – ПрАТ ″Бліц-інформ″, боржник) ліквідатор боржника Куліченко М. В. здійснив продаж майна банкрута шляхом проведення аукціону, під час організації якого в оголошенні про проведення другого повторного аукціону з продажу майна було встановлено термін подачі заявок учасниками (потенційними покупцями) на участь в аукціоні – 7 (сім) днів (з урахуванням вихідних) з моменту публікації оголошення, а Акціонерне товариство ″Асвіо банк″ (далі – АТ ″Асвіо банк″) не було допущене до участі в його проведенні 
через недоплату ним гарантійного внеску в сумі 65 коп., оскільки сплатило 
49 588 637,00 грн замість установлених 49 588 637,65 грн гарантійного внеску.
2. АТ ″Асвіо банк″, Акціонерне товариство ″Державний експортно-імпортний банк України″ (далі – АТ ″Укрексімбанк″), Компанія з обмеженою відповідальністю ″ЮПіЕм Сейлз Ої″ (UPM Sales Oy) (далі – компанія ″ЮПіЕм Сейлз Ої″) з результатами другого повторного аукціону з продажу майна банкрута не погодилися, стверджуючи, що він організований та проведений з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі – Закон про банкрутство). Зокрема, оскільки потенційного учасника не було допущено до участі в аукціоні, майно відчужено за найнижчою з можливих цін, в оголошенні про проведення аукціону зазначено невиправдано короткий термін для подання заявок особам, які зацікавлені в придбанні майна, ліквідатор обрав неефективний спосіб реалізації майна шляхом його продажу у складі єдиного лота.
3. Суд першої інстанції за результатом нового розгляду справи відмовив у задоволенні вимог заяв АТ ″Асвіо банк″, АТ ″Укрексімбанк″ та компанії ″ЮПіЕм Сейлз Ої″ з посиланням на наявність у потенційних учасників аукціону достатнього часу для подання заявок, підтвердження сплати гарантійного внеску, ознайомлення з майном та відсутність у АТ ″Асвіо банк″ реальних намірів брати участь у другому повторному аукціоні.
4. Апеляційний господарський суд не погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяв АТ ″Асвіо банк″, 
АТ ″Укрексімбанк″ та визнав недійсними рішення організатора аукціону щодо недопуску АТ ″Асвіо банк″ до аукціону та результати оспорюваного аукціону з продажу майна боржника, дійшовши висновку, що недопуск організатором аукціону до участі в аукціоні АТ ″Асвіо банк″ відбувся з порушенням законодавства, що в подальшому суттєво вплинуло на формування ціни, за якою відбувся продаж майна.
5. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″ (далі – ″Палп Мілл 
Прінт″), Товарної біржі ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ 
(далі – ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″), ТОВ ″Перевага-фінанс″, ліквідатора ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченка М. В., АТ ″Укрексімбанк″, мала вирішити питання:
− яка правова природа аукціону з реалізації майна боржника, щодо якого здійснюється провадження у справі про банкрутство?
− яке коло осіб може звертатися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника, щодо якого здійснюється провадження у справі про банкрутство?
− чи є ефективним способом захисту порушених прав особи вимоги про визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника у справі про банкрутство?
− які правові наслідки визнання результатів аукціону та договору 
купівлі-продажу майна боржника недійсними?
6. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного господарського суду щодо наявності підстав для визнання недійсними результатів оспорюваного аукціону з продажу майна боржника. Водночас суд вважає помилковою відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні вимог позову АТ ″Укрексімбанк″ у частині визнання недійсними договорів 
купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) та зобов’язання ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ передати (повернути) ПрАТ ″Бліц-інформ″ нерухоме та рухоме майно, що було реалізовано на оспорюваному аукціоні.
Короткий зміст і підстави наведених у позовах вимог
7. Господарський суд міста Києва здійснює провадження у справі 
№ 910/2592/19 за заявою ТОВ ″Украгрофрут″ до ПрАТ ″Бліц-інформ″ про банкрутство, відкрите ухвалою від 13 березня 2019 року.
8. Постановою від 19 червня 2019 року Господарський суд міста Києва визнав ПрАТ ″Бліц-інформ″ банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру.
9. У період з листопада 2019 року по березень 2020 року до Господарського суду міста Києва в межах справи про банкрутство ПрАТ ″Бліц-інформ″ надійшли:
− 26 листопада 2019 року позовна заява АТ "Асвіо банк", в якій банк просив: 
1) визнати недійсним рішення ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ в частині недопуску АТ ″Асвіо банк″ до участі в другому повторному 
аукціоні з продажу майна боржника – ПрАТ ″Бліц-інформ″, призначеному на 
18 листопада 2019 року, яке оформлене протоколом від 12 листопада 2019 року про визначення учасників аукціону; 2) визнати недійсними результати другого повторного аукціону з продажу майна боржника ПрАТ ″Бліц-інформ″ частинами, проведеного 18 листопада 2019 року, оформленого протоколом від 18 листопада 2019 року. На обґрунтування заявлених вимог АТ "Асвіо банк" зазначило, що аукціон з продажу майна боржника проведений із грубим порушенням вимог Закону про банкрутство (потенційного учасника не допущено до участі в аукціоні, майно відчужене за найнижчою з можливих цін за лот, порушено порядок підготовки до аукціону), а отже, в силу вимог частини третьої статті 55 цього Закону рішення про визначення учасників аукціону від 12 листопада 2019 року та результати аукціону підлягають визнанню судом недійсними.
− 02 грудня 2019 року та 05 березня 2020 року позовні заяви АТ "Укрексімбанк", в яких банк просив: 1) визнати недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута; 2) визнати недійсними договори купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні), укладені між ПрАТ ″Бліц-інформ″ та ТОВ ″Палп 
Мілл Прінт″ за результатами проведення 18 листопада 2019 року другого повторного аукціону з продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″; 3) визнати недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, видані 28 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною (далі – приватний нотаріус Мурська Н. В.); 
4) визнати недійсним свідоцтво про придання нерухомого майна на аукціоні, видане 27 грудня 2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інною Анатоліївною (далі – приватний нотаріус Скутельник І. А.); 5) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті державним реєстратором – приватним нотаріусом Мурською Н. В.; 6) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області Костаревичем Андрієм Валентиновичем; 7) визнати за ПрАТ ″Бліц-інформ″ 
право власності на об’єкти нерухомого майна; 8) зобов’язати ТОВ ″Палп 
Мілл Прінт″ передати (повернути) ПрАТ ″Бліц-Інформ″ нерухоме та рухоме 
майно, реалізоване на другому повторному аукціоні з продажу майна 
ПрАТ ″Бліц-інформ″, проведеному 18 листопада 2019 року ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″. На обґрунтування позовних вимог 
АТ ″Укрексімбанк″ зазначило, що другий повторний аукціон з продажу майна боржника відбувся 18 листопада 2019 року з численними порушеннями норм чинного законодавства України, всупереч судовим рішенням, з грубим порушенням прав та охоронюваних законом інтересів забезпеченого кредитора (на час проведення оспорюваного аукціону майно боржника перебувало під арештом, ліквідатором обраний неефективний спосіб реалізації майна боржника шляхом його продажу у складі єдиного лота, повторний аукціон проведений з порушенням частини третьої статті 65 Закону про банкрутство щодо порядку визначення початкової вартості майна на аукціоні, початкова вартість майна необґрунтована й непогоджена із заставним кредитором АТ ″Укрексімбанк″, в оголошенні про проведення оспорюваного аукціону зазначено невиправдано короткий термін для подання заявок особам, які зацікавлені в придбанні майна боржника, цінні папери, які входили до складу лоту, реалізовані непрофесійним учасником ринку цінних паперів, проведена ліквідатором інвентаризація активів боржника не містить повних та об’єктивних відомостей щодо фактичної наявності майна, ліквідатором виставлений на продаж об’єкт нерухомості за відсутності присвоєння земельній ділянці, на якій він розташований, кадастрового номеру).
− 09 січня 2020 року позовна заява компанії ″ЮПіЕм Сейлз Ої″, в якій кредитор просив: 1) визнати недійсними результати другого повторного аукціону з продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″, оформлені протоколом від 18 листопада 2019 року; 2) визнати недійсними договори купівлі-продажу майна 
ПрАТ ″Білц-інформ″, укладені за результатами проведення другого повторного аукціону з продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″ від 18 листопада 2019 року; 
3) визнати недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна на 
аукціоні, видані 28 листопада 2019 року приватним нотаріусом Мурською Н. В.; 
4) скасувати у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записи про право власності ТОВ ″Палп Мілл Прінт″, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., щодо придбання майна за результатами проведення другого повторного аукціону з продажу майна 
ПрАТ ″Бліц-інформ″ від 18 листопада 2019 року; 5) застосувати наслідки недійсності договорів купівлі-продажу шляхом повернення сторонами в натурі всього, що вони одержали на виконання договорів; 6) зобов’язати ліквідатора Куліченка М. В. вжити заходів з відновлення права власності ПрАТ ″Бліц-інформ″ на майно, яке було відчужене за результатами другого повторного аукціону 
з продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″ від 18 листопада 2019 року, та його повернення до складу ліквідаційної маси у процедурі банкрутства. На обґрунтування позовних компанія ″ЮПіЕм Сейлз Ої″ зазначила, що другий повторний аукціон та підготовка до нього були проведені з порушеннями (відчужено майно, що знаходиться під арештом, продаж цінних паперів здійснено непрофесійним учасником фондового ринку, порушено вимоги щодо змісту оголошення про проведення аукціонів, ліквідатором допущені порушення під час підготовки та проведення аукціону), що призвели до протиправного відчуження майна боржника на користь одного з кредиторів за вкрай низькою ціною, що суперечить меті проведення продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″ та інтересам кредиторів боржника.
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
10. 18 вересня 2019 року ліквідатор ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченко М. В. та 
ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ уклали договір на організацію та проведення відкритих публічних торгів (аукціону).
11. Згідно з рішенням комітету кредиторів ПрАТ ″Бліц-інформ″ від 27 вересня 2019 року, оформленим протоколом засідання комітету кредиторів від 
27 вересня 2019 року у справі № 910/2592/19, затверджено продаж майна боржника у складі єдиного лота, з метою реалізації активів банкрута за найвищою ціною та залучення широкого кола інвесторів, враховуючи характеристики майна та специфічне призначення останнього; затверджено початкову вартість реалізації майна у розмірі 774 822 463,31 грн, яка визначена згідно зі звітами суб’єкта оціночної діяльності, а також затверджено умови проведення аукціону з продажу майна боржника.
12. 27 вересня 2019 року на вебсайтах Вищого господарського суду України 
(далі – ВГСУ) та Міністерства юстиції України (далі – Мін’юст) організатор аукціону розмістив оголошення про проведення аукціону з продажу 
майна боржника – основних засобів (нерухомість, незавершене будівництво, транспортні засоби, будівельні матеріали тощо), який призначено на 
31 жовтня 2019 року (12:00). Початкова вартість активів визначена у розмірі 
774 822 463,31 грн. Проте зазначений аукціон не відбувся у зв’язку з відсутністю учасників, про що на вебсайтах ВГСУ та Мін’юсту опубліковано повідомлення від 
04 жовтня 2019 року.
13. 07 жовтня 2019 року організатор аукціону на вебсайтах ВГСУ та Мін’юсту розмістив оголошення про проведення повторного аукціону з продажу майна боржника, який призначено на 11 листопада 2019 року. Початкова вартість майна була зменшена на 20 відсотків відповідно до частини третьої 
статті 65 Закону про банкрутство та становила 619 857 970,65 грн. Зазначений аукціон не відбувся у зв’язку з відсутністю учасників, про що на вебсайтах 
ВГСУ та Мін’юсту опубліковано повідомлення від 16 жовтня 2019 року. 
14. 17 жовтня 2019 року організатор аукціону розмістив на вебсайтах ВГСУ 
(о 14:45) та Мін’юсту (о 15:11) оголошення про проведення другого повторного аукціону з продажу майна боржника, призначеного на 18 листопада 2019 року. Початкова вартість майна була зменшена ще на 20 відсотків відповідно 
до частини третьої статті 65 Закону про банкрутство та становила 
495 886 376,50 грн. Термін прийому заявок на участь в аукціоні вказано 
до 13:00 24 жовтня 2019 року.
15. Відповідно до протоколу ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ про визначення учасників аукціону від 12 листопада 2019 року до організатора аукціону надійшли такі заяви про участь в аукціоні: АТ ″Асвіо банк″, Товариства з обмеженою відповідальністю ″Старваген″ (далі – ТОВ ″Старваген″), ТОВ ″Палп Мілл Прінт″, Товариства з обмеженою відповідальністю ″Арумтек″ та Товариства з обмеженою відповідальністю ″В 123″ (далі – ТОВ ″В 123″).
16. Розглянувши подані заяви на предмет відповідності вимогам статей 60, 
61 Закону про банкрутство, організатор аукціону допустив до участі в аукціоні трьох учасників: ТОВ ″Старваген″, ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ і ТОВ ″В 123″.
17. Організатор аукціону відмовив у допуску до участі в аукціоні АТ ″Асвіо банк″ на тій підставі, що гарантійний внесок сплачений та зарахований на 
рахунок біржі не в повному обсязі, який передбачено в оголошенні про проведення аукціону. АТ ″Асвіо банк″ сплатило гарантійний внесок в розмірі 
49 588 637,00 грн замість установлених 49 588 637,65 грн.
18. Повідомлення про прийняте організатором аукціону 12 листопада 2019 року рішення (копія протоколу) було направлено заявникам (потенційним покупцям) 15 листопада 2019 року на електронні адреси.
19. 18 листопада 2019 року відбувся другий повторний аукціон з продажу майна боржника, за результатами якого згідно з протоколом № 1 проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майна боржника від 18 листопада 2019 року переможцем аукціону стало ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ як учасник, що запропонував найбільшу ціну в розмірі 49 588 637,20 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції, ухваленого під час первинного розгляду справи
20. Ухвалою від 16 грудня 2020 року Господарський суд міста Києва,  окрім іншого, в задоволенні заяв АТ "Укрексімбанк″, АТ "Асвіо банк" та компанії  "ЮПіЕм Сейлз Ої" відмовив повністю.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої під час первинного розгляду справи
21. Постановою від 16 червня 2021 року Північний апеляційний господарський суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2020 року в 
частині відмови у задоволенні заяв АТ "Укрексімбанк″, компанії ″ЮПіЕм 
Сейлз Ої″, АТ ″Асвіо банк″ у справі № 910/2592/19 залишив без змін.
Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції, прийнятої під час первинного розгляду справи
22. Постановою від 20 жовтня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 червня 2021 року та ухвалу Господарського 
суду міста Києва від 16 грудня 2020 року у справі № 910/2592/19 (в частині відмови в задоволенні заяв АТ "Укрексімбанк", АТ "Асвіо банк" та компанії "ЮПіЕм Сейлз Ої"). Справу у скасованій частині направив на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
23. Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібраних у справі доказів та не встановили обставин щодо: 1) наявності чи відсутності достатнього часу на подання заявок на 
участь в оскаржуваному аукціоні з урахуванням необхідності підтвердити надходження гарантійного внеску на рахунки, зазначені в повідомленні 
про проведення аукціону; 2) наявності чи відсутності інших підстав для недопуску 
АТ ″Асвіо банк″ до участі в аукціоні, окрім посиланням на недоплату 
ним 65 копійок гарантійного внеску.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції, ухваленого за результатом нового розгляду справи
24. 31 серпня 2022 року Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 910/2592/19, яким відмовив у задоволенні заяв АТ ″Укрексімбанк″, АТ ″Асвіо банк″ та компанії "ЮПіЕм Сейлз Ої″.
25. Суд першої інстанції дійшов висновку, що у потенційних учасників аукціону було достатньо часу для подання заявок, підтвердження сплати гарантійного внеску, ознайомлення з майном, що виставлялось на аукціон, а у АТ ″Асвіо банк″ були відсутні реальні наміри брати участь в другому повторному аукціоні з продажу майна боржника.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої за результатом нового розгляду справи
26. Постановою від 04.04.2023 Північний апеляційний господарський 
суд рішення Господарського суду міста Києва від 31 серпня 2022 року 
у справі № 910/2592/19 скасував у частині позовних вимог АТ ″Асвіо банк″ 
та в частині позовних вимог АТ ″Укрексімбанк″; прийняв у цій частині 
нове рішення, яким заяву АТ ″Асвіо банк″ задовольнив повністю, 
заяву АТ ″Укрексімбанк″ задовольнив частково; визнав недійсним рішення 
ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ в частині недопуску 
АТ ″Асвіо банк″ до другого повторного аукціону з продажу майна 
ПрАТ ″Бліц-інформ″, призначеного на 18 листопада 2019 року, оформлене протоколом від 12 листопада 2019 року про визначення учасників аукціону; визнав недійсними результати другого повторного аукціону з продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″, що відбувся 18 листопада 2019 року, оформлені протоколом проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майна боржника 
від 18 листопада 2019 року № 1; в іншій частині позовних вимог відмовив.
27. Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що організатор аукціону, не допустивши АТ ″Асвіо банк″ до участі в аукціоні лише через недоплату гарантійного внеску у розмірі 65 коп. при оплаті суми гарантійного внеску 
понад 49 млн грн діяв очевидно неправомірно, з огляду на що визнав наявними підстави для визнання недійсним рішення ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ через недопуск АТ ″Асвіо банк″ до участі у другому повторному аукціоні, оформленому протоколом від 12 листопада 2019 року.
28. Також суд апеляційної інстанції визнав неспроможними й такими, що ґрунтуються лише на припущеннях, висновки місцевого господарського суду про те, що факт недоплати гарантійного внеску може свідчити про відсутність реальних намірів АТ ″Асвіо банк″ брати участь в аукціоні з придбання непрофільного для банку активу. Апеляційний господарський суд зауважив, що недопуск організатором торгів до участі в аукціоні АТ ″Асвіо банк″ відбувся з порушенням законодавства, що в подальшому суттєво вплинуло на формування ціни продажу майна. Ціна продажу склала 49 588 637,20 грн, тобто у меншому ніж 10 % розміру від початкової вартості, та фактично дорівнювала сумі гарантійного внеску, що свідчить про штучний характер участі інших учасників в аукціоні та відсутність між ними конкуренції, що унеможливлює формування найвищої ціни продажу як головної мети аукціону.
29. Крім того, апеляційний господарський суд з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справах ″Волчлі проти Франції″ та ″ТОВ ″Фріда″ проти України″ зазначив, що висновок місцевого господарського суду про те, що потенційний учасник аукціону, який сплатив сорок дев’ять з половиною мільйонів гривень як гарантійний внесок, не допускається до участі в аукціоні з підстав недоплати всього 65 копійок, суперечитиме практиці ЄСПЛ щодо надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, зокрема процедури допуску до аукціону з продажу майна боржника.
30. З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції на підставі частини третьої статті 55 Закону про банкрутство, частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) дійшов висновку, що задоволення позовних вимог у частині визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника матиме правовий наслідок відповідно до частини третьої статті 55 Закону про банкрутство у вигляді визнання недійсними в силу закону правочинів, укладених за результатами аукціону з продажу майна боржника, а тому позовні вимоги про визнання недійсними правочинів, вчинених за результатами аукціону з продажу майна боржника, належить залишити без задоволення. З тих же мотивів апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права власності та повернення боржнику майна, що було реалізоване на спірному аукціоні.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог і доводів касаційних скарг
(ТОВ ″Палп Мілл Прінт″)
31. 02 травня 2023 року ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення 
в частині: задоволення апеляційних скарг АТ ″Асвіо банк″ і АТ ″Укрексімбанк″, скасування рішення суду першої інстанції, прийняття нового судового рішення про задоволення повністю заяви АТ ″Асвіо банк″ та задоволення частково 
заяви АТ ″Укрексімбанк″, визнання недійсним рішення ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ в частині недопуску АТ ″Асвіо банк″ до другого повторного аукціону з продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″, визнання недійсними 
результатів другого повторного аукціону з продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″, що відбувся 18 листопада 2019 року, розподілу судового збору за результатами апеляційного перегляду справи, та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 31 серпня 2022 року про відмову в задоволенні заяв.
32. ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ в якості підстав касаційного оскарження 
постанови суду апеляційної інстанції посилається на приписи пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що при винесенні оскаржуваної 
постанови суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статей 215, 
216 ЦК України, частини третьої статті 55, статті 58, частини шостої 
статті 61 Закону про банкрутство, та не застосував до спірних правовідносин норми статей 15, 16, 387, 388, 1212 ЦК України, а також не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах.
33. ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ стверджує, що непідтвердження надходження гарантійного внеску на відповідний рахунок, у тому числі через його несплату як повністю, так і частково, є окремою та самостійною підставою для прийняття рішення про відмову в допуску заявника до участі в аукціоні. Рішення 
ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ про відмову в допуску до участі в аукціоні АТ ″Асвіо банк″ прийнято відповідно до вимог статті 61 Закону про банкрутство.
34. Окрім того, як зауважує ТОВ ″Палп Мілл Прінт″, у постанові від 06 липня 
2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21) Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, за яким позовні вимоги про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу у спірних правовідносинах, а також усі інші заявлені вимоги не є ефективними способами захисту інтересу та права позивача, тоді як обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. 
35. До того ж щодо АТ ″Асвіо банк″ прийнято рішення про відмову в допуску до участі в аукціоні, а тому воно не має права оскаржувати результати аукціону. Визнання недійсним рішення про відмову в допуску до участі в аукціоні не є належним способом захисту АТ ″Асвіо банк″, оскільки не може призвести до повторного проведення аукціону, який уже відбувся.
(ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″)
36. 10 травня 2023 року ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року, в якій просить оскаржуване судове рішення апеляційного господарського суду скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 31 серпня 2022 року залишити в силі.
37. ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ стверджує, що вона діяла у чіткій відповідності до спеціального закону, не допустивши АТ ″Асвіо банк″ до участі в аукціоні через неповну сплату ним гарантійного внеску, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції. Висновок суду, який ґрунтується виключно на практиці ЄСПЛ, щодо надмірного формалізму при вирішенні спорів між суб’єктами господарювання не відповідає статті 236 ГПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
38. Крім того, з урахуванням визначеної нею підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування практики ЄСПЛ 
як єдиного джерела права у вирішенні спорів між суб’єктами господарювання, в тому числі у випадку встановлення в діях учасників господарських правовідносин надмірного формалізму один до одного; щодо порядку дій організатора аукціону у випадку недоплати заявником гарантійного платежу, розмір якого визначений частиною другою статті 61 Закону про банкрутство, оскільки вказано лише про можливість прийняття рішення про відмову в допуску заявника до участі в аукціоні, якщо на дату складання протоколу про визначення учасників аукціону не підтверджено надходження гарантійного внеску на рахунки, зазначені в повідомленні про проведення аукціону.
(ТОВ ″Перевага-фінанс″)
39. 12 травня 2023 року ТОВ ″Перевага-фінанс″ звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року, в якій просить оскаржуване судове рішення апеляційного господарського суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
40. ТОВ ″Перевага-фінанс″ як на підстави касаційного оскарження постанови апеляційного господарського суду посилається на приписи пунктів 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми частини першої статті 61 Закону про банкрутство без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування наведеної норми у подібних правовідносинах.
41. ТОВ ″Перевага-фінанс″ стверджує, що суд першої інстанції при новому розгляді справи врахував обов’язкові висновки Верховного Суду та належним чином дослідив обставини відмови АТ ″Асвіо банк″ у допуску до участі в аукціоні та встановлення строків на подання заявок на участь в аукціоні.  Водночас апеляційний господарський суд на порушення вимог частини п’ятої статті 310 та частини першої статті 316 ГПК України не дослідив зібраних у справі доказів, зокрема доказів на підтвердження правомірності чи неправомірності встановлення організатором аукціону строку на подання заявок на участь у другому повторному аукціоні з продажу майна банкрута, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2021 року під час попереднього розгляду цієї справи. Натомість суд апеляційної інстанції як на підстави скасування рішення місцевого господарського суду від 31 серпня 2022 року послався на непідтверджене належними і допустимими доказами та положеннями законів припущення як щодо безпідставності недопуску до участі в аукціоні АТ ″Асвіо банк″, так і щодо того, що в разі його допуску до участі в аукціоні ціна продажу майна боржника була б вищою.
42. Окрім того, як зауважує ТОВ ″Перевага-фінанс″, оскаржувана постанова апеляційного господарського суду прийнята з посиланням на рішення ЄСПЛ у справах ″Волчлі проти Франції″ і ″ТОВ ″Фріда″ проти України″, правовідносини в яких не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, оскільки обставини, зазначені в рішеннях ЄСПЛ, у своїй сукупності дійсно давали беззаперечні підстави допускати наявність надмірного формалізму в діях органів державної влади.
(АТ ″Укрексімбанк″)
43. 15 травня 2023 року АТ ″Укрексімбанк″ звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського 
суду від 04 квітня 2023 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ ″Укрексімбанк″ щодо 
визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні), укладених між ПрАТ ″Бліц-інформ″ та ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ 
за результатами проведення 18 листопада 2019 року оспорюваного 
аукціону, визнання недійсними свідоцтв про придбання нерухомого майна 
на аукціоні, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх 
обтяжень, прийнятих за результатами проведеного аукціону, визнання за 
ПрАТ ″Бліц-інформ″ права власності на об’єкти нерухомого майна, зобов’язання ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ передати (повернути) ПрАТ ″Бліц-інформ″ нерухоме та рухоме майно, що було реалізовано на другому повторному аукціоні з продажу майна ПрАТ ″Бліц-інформ″, проведеного 18 листопада 2019 року ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″, оголошення та/або інформація про який була оприлюднена на вебсайтах ВГСУ та Мін’юсту. Прийняти нове рішення в оскаржуваній частині, яким позовні вимоги АТ ″Укрексімбанк″ задовольнити в повному обсязі.
44. АТ ″Укрексімбанк″ як на підстави касаційного оскарження постанови апеляційного господарського суду наводить обставини, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, та зазначає, що оскаржувана постанова ухвалена з неправильним застосуванням норм права, а саме статей 20, 55, 
58 Закону про банкрутство, статей 12, 15, 16, 205, 215, 650, 655 ЦК України, 
статей 26, 37 Закону України ″Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень″, та без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах.
45. На переконання АТ ″Укрексімбанк″, під час розгляду справи апеляційний господарський суд не врахував, що відповідно до статті 20 Закону про банкрутство, як і в статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства 
(далі – КУзПБ), законодавцем наділено кредиторів у справі про банкрутство повноваженнями на звернення до суду з вимогою про визнання недійсними окремих угод боржника, які були вчинені після відкриття провадження у справі про банкрутство. Закон про банкрутство в редакції, чинній на час проведення спірного аукціону, передбачав як спосіб захисту інтересів кредитора його звернення з позовом про визнання недійсним правочину з відчуження майна боржника у межах провадження у справі про банкрутство з подальшим поверненням майна до ліквідаційної маси боржника (частини перша, друга 
статті 20 цього Закону). Визнання недійсним правочину у цьому випадку за заявою кредитора визначає спеціальні правові наслідки: кредитор за недійсним правочином зобов’язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі – відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії. 
46. АТ ″Укрексімбанк″ з посиланням на частину третю статті 55 Закону про банкрутство вважає, що результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.
47. Також АТ ″Укрексімбанк″ зазначає, що запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого судового рішення реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо.
48. Окрім того, АТ ″Укрексімбанк″ стверджує, що строк на подання заяв на участь в аукціоні повинен надавати потенційним учасникам достатньо часу для вчинення дій з подачі заяв та сплати гарантійних внесків. Визначення в оголошенні про проведення аукціону строку для вчинення визначених Законом про банкрутство потенційними учасниками (покупцями) дій з подачі заяв на участь в аукціоні забезпечує можливість залучення до участі в аукціоні широкого кола потенційних покупців, і як наслідок, гарантування існування реальної конкуренції між учасниками аукціону, яка дозволяє реалізувати майно 
боржника за максимальною ціною. Водночас ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ як організатором аукціону встановлено короткий проміжок часу на подання заяв на участь в аукціоні протягом 5 робочих днів, ще й з обмеженням часу подачі заяв у будні дні, тобто для потенційних учасників другого повторного аукціону було відведено всього 20 годин у робочі дні для подачі заяв, що фактично дорівнює 2,5 робочого дня, що не було враховано судом апеляційної інстанції.
(Ліквідатор ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченко М. В.)
49. 16 травня 2023 року ліквідатор ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченко М. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати в частині задоволення апеляційних скарг АТ ″Асвіо банк″ і АТ ″Укрексімбанк″, скасування рішення Господарського суду міста Києва від 31 серпня 2022 року та залишити в силі зазначене рішення місцевого господарського суду.
50. Ліквідатор ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченко М. В. зазначає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з неправильним застосуванням норм частин шостої, восьмої статті 49, частин третьої, п’ятої статті 51, статті 56, частини третьої статті 60, частин першої – другої, шостої статті 61 Закону про банкрутство, без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах, оскільки несплата потенційним учасником аукціону гарантійного внеску у визначеному Законом про банкрутство розмірі має правовим наслідком визначену цим Законом обґрунтовану відмову в допуску АТ ″Асвіо банк″ до участі в аукціоні.
51. Окрім того, за твердженням ліквідатора ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченка М. В., з урахуванням приписів статті 56 Закону про банкрутство AT ″Асвіо банк″ мало право на захист порушеного права шляхом стягнення з організатора аукціону штрафу, визначеного цією статтею, а не шляхом оскарження результатів аукціону.
52. Також ліквідатор ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченко М. В. посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, за яким позовні вимоги про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу у спірних правовідносинах, а також усі інші заявлені вимоги не є ефективними способами захисту інтересу та права позивача, натомість ефективною вимогою є вимога про витребування заставного майна на користь боржника. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
(ТОВ ″Палп Мілл Прінт″)
53. ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ надало до суду відзив на касаційні скарги, в 
якому просить касаційну скаргу АТ ″Укрексімбанк″ залишити без задоволення, касаційну скаргу ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ задовольнити, касаційну скаргу ТОВ ″Перевага-фінанс″ – задовольнити частково в частині вимог про скасування постанови суду апеляційної інстанції про задоволення апеляційних скарг АТ ″Укрексімбанк″ та АТ ″Асвіо банк″ та скасування рішення суду першої інстанції, прийняття нового рішення, розподілу судових витрат.
(ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″)
54. ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ направила відзив на касаційні скарги, в якому просить у вимогах АТ ″Укрексімбанк″ та АТ ″Асвіо банк″, викладених у відповідних касаційних скаргах, відмовити.
(ТОВ ″Перевага-фінанс″)
55. ТОВ ″Перевага-фінанс″ у відзиві на касаційну скаргу АТ ″Укрексімбанк″ просить суд відмовити в задоволенні касаційної скарги банку.
(АТ ″Укрексімбанк″)
56. АТ ″Укрексімбанк″ також надало відзив на касаційні скарги, в якому 
просить касаційні скарги ТОВ ″Палп Мілл Прінт″, ліквідатора ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченка М. В., ТОВ ″Перевага-Ффінанс″ і ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ залишити без задоволення.
57. Інші учасники справи правом на подання відзиву на касаційну скаргу, передбаченого статтею 295 ГПК України, не скористалися.
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
58. 22 травня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановив ухвалу, якою відкрив касаційне провадження 
за касаційними скаргами ТОВ ″Палп Мілл Прінт″, ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″, ТОВ ″Перевага-фінанс″, ліквідатора ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченка М. В., АТ ″Укрексімбанк″ на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року, об’єднав їх в одне касаційне провадження, призначив справу до розгляду в судому засіданні, надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційні скарги.
59. Ухвалою від 13 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини четвертої статті 302 ГПК України.
60. Передаючи справу № 910/2592/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила про наявність підстав для відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21), про те, що позовні вимоги про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу у спірних правовідносинах не є ефективними способами захисту інтересу та права позивача, або для уточнення зазначеного висновку щодо правовідносин у спорі за позовом особи, яка не є кредитором боржника, однак вважає, що її право порушено внаслідок безпідставного недопущення її до участі в аукціоні.
61. Ухвалою від 16 серпня 2023 року Велика Палата Верховного Суду прийняла та призначила до розгляду справу № 910/2592/19 у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду апеляційної інстанції
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
62. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
63. За частинами другою, третьою статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
64. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).
65. Предметом судового розгляду у цій справі під час первинного її розгляду судами були вимоги заяв АТ "Асвіо банк", АТ "Укрексімбанк" та компанії ″ЮПіЕм Сейлз Ої″.
66. Постановою від 20 жовтня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасував постанову суду апеляційної 
інстанції від 16 червня 2021 року та ухвалу місцевого господарського суду 
від 16 грудня 2020 року у справі № 910/2592/19 (у частині відмови в задоволенні заяв АТ "Укрексімбанк", АТ "Асвіо банк" та компанії "ЮПіЕм Сейлз Ої"). Справу у скасованій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
67. Верховний Суд у пункті 34 постанови від 20 жовтня 2021 року щодо заяв 
АТ "Укрексімбанк", які надійшли до суду 02 грудня 2019 року та 05 березня 
2020 року, із урахуванням того, що задоволення заяви АТ "Укрексімбанк" про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута відповідно до частини третьої статті 55 Закону про банкрутство матиме наслідок у вигляді визнання недійсними в силу закону правочинів укладених за результатами аукціону з продажу майна банкрута, а також беручи до уваги те, що позовна заява про визнання недійсними правочинів, вчинених за результатами аукціону з продажу майна банкрута, не може бути задоволена без розгляду питання про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, дійшов висновку про те, що заяви АТ "Укрексімбанк" дублюють одна одну і по суті є однією заявою про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута.
68. Ухвалене у цій справі за результатами її нового розгляду рішення Господарського суду міста Києва від 31 серпня 2022 року у частині розглянутих вимог заяви компанії ″ЮПіЕм Сейлз Ої″ в апеляційному порядку нею не оскаржувалося, а лише переглядалося апеляційним господарським судом у частині вимог заяв АТ "Укрексімбанк" та заяви АТ "Асвіо банк". При цьому суд першої інстанції врахував, що за висновком Верховного Суду в постанові 
від 20 жовтня 2021 року у цій справі заяви АТ "Укрексімбанк" про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута та про визнання недійсними правочинів, вчинених за результатами аукціону з продажу майна банкрута дублюють, одна одну і по суті є однією заявою про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута. Водночас апеляційний господарський суд відхилив вимоги АТ "Укрексімбанк" у частині визнання недійсними правочинів, укладених за результатами аукціону з продажу майна банкрута, оскільки задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута відповідно до частини третьої статті 55 Закону про банкрутство матиме правовий наслідок у вигляді визнання недійсними в силу закону правочинів, укладених за результатами аукціону з продажу майна банкрута. З тих самих мотивів суд апеляційної інстанції відхилив вимоги банку в частині визнання права власності та повернення боржнику майна, що було реалізоване на спірному аукціоні.
69. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду переглядає в касаційному порядку постанову Північного апеляційного господарського 
суду від 04 квітня 2023 року лише в частині вимог заяв АТ "Укрексімбанк" 
та заяви АТ "Асвіо банк", розгорнутий зміст яких наведений у пункті 9 цієї постанови.
Щодо правової природи торгів з продажу майна боржника стосовно якого здійснюється провадження у справі про банкрутство
70. Згідно із частинами першою, третьою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
71. За частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.
72. Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника – юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, на час розгляду справи урегульовані КУзПБ, що набрав чинності 21 квітня 2019 року та був введений у дію 21 жовтня 2019 року.
73. Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу ″Прикінцеві та перехідні положення″ КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. 
74. Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі непродажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу (абзац другий 
пункту 4 розділу ″Прикінцеві та перехідні положення″ КУзПБ).
75. Оспорюваний аукціон з продажу майна боржника, результати якого 
оскаржуються у цій справі, проведений 18 листопада 2019 року – в період 
дії КУзПБ, тоді як оголошення про проведення цього аукціону було 
опубліковане 17 жовтня 2019 року, тобто у період здійснення регулювання умов та порядку провадження у справі про банкрутство боржника нормами Закону про банкрутство (в редакції від 19 січня 2013 року).
76. Оскільки оголошення про проведення оспорюваного аукціону було опубліковано в період дії Закону про банкрутство, оцінка спірних правовідносин здійснюється із застосуванням положень цього Закону.
77. Згідно із частинами першою, п’ятою статті 49 Закону про банкрутство продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів. Замовником аукціону є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом.
78. Продаж майна на аукціоні оформлюється договором купівлі-продажу, який укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів (частина перша статті 50 Закону про банкрутство). 
79. Згідно зі статтею 650 ЦК України особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах (публічних торгах), конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства.
80. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
81. Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору 
купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
82. Системний аналіз положень наведених норм свідчить, що правова природа реалізації у справі про банкрутство майна боржника на торгах у формі аукціону полягає у продажі цього майна, тобто у забезпеченні переходу прав власності на нього до покупця – переможця торгів (аукціону), невід’ємною і завершальною стадією якого є оформлення результатів продажу (аукціону) договором купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів (аукціону).
83. Передбачені законодавством особливості процесу щодо проведення аукціону розкриваються у регламентованих Законом про банкрутство діях його учасників, спрямованих на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов’язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин.
84. Подібна правова природа продажу майна з торгів (аукціону) дає підстави для можливості визнання (за наявності підстав) результатів таких торгів (аукціону) недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, у тому числі й на підставі норм цивільного законодавства (див., зокрема, постанови Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16, від 14 грудня 
2016 року у справі № 904/9284/14, постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 
від 02 жовтня 2019 року у справі № 5006/5/39б/2012, від 20 травня 2021 року у справі № 910/24368/14, від 30 листопада 2021 року у справі №  910/21182/15 (910/16832/19), постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 922/987/16, від 27 квітня 2021 року 
у справі № 5023/5836/12, від 07 жовтня 2021 року у справі № 922/3059/16, 
від 25 листопада 2021 року у справі № 5023/5622/12, від 26 січня 2022 року у справі № 909/1060/16(909/386/20), від 14 червня 2022 року у справі № 15/68-10, від 26 липня 2023 року у справі № 926/767-б/15).
85. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655, частини першої статті 656 ЦК України, які відносять купівлю-продаж на публічних торгах (аукціоні) до договору купівлі-продажу.
86. Отже, торги у формі аукціону у справі про банкрутство за своєю суттю є передбаченою законодавством послідовністю дій (процедур), вчинених учасниками аукціону з метою продажу майна боржника. Процедура проведення аукціону у справі про банкрутство складається з: 1) передпідготовки проведення аукціону (призначення ліквідатора, отримання згоди заставного кредитора на реалізацію заставного майна, вибір організатора аукціону, оформлення проєкту договору на проведення аукціону), 2) підготовки до проведення аукціону (укладення договору з організатором аукціону, публікація оголошення, прийняття заяв на участь в аукціоні, внесення гарантійних внесків учасників аукціону), 
3) проведення аукціону, 4) оформлення його результатів.
87. Тобто процедура проведення аукціону на практиці об’єднує в собі, зокрема, етапи: 
1) передпідготовки, підготовки, організації та проведення аукціону з продажу майна боржника; 
2) оформлення результатів аукціону, який з-поміж іншого передбачає складання протоколу за результатом проведеного аукціону та укладення договору 
купівлі-продажу майна боржника з подальшою передачею майна переможцю торгів (аукціону). 
88. Порушення встановлених законодавством правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними за 
статтею 55 Закону про банкрутство,що тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу (див. подібні за змістом висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 904/3388/15, від 11 серпня 2020 року у справі № 924/1708/14, від 13 серпня 2020 року у справі 
№ 922/600/17, від 27 січня 2021 року у справі № 910/18250/16, від 07 жовтня 2021 року у справі № 922/3059/16, від 29 червня 2022 року у справі 
№ 23/334-б (910/3657/21), від 06 жовтня 2022 року у справі № 911/1902/17).
Щодо кола осіб, які можуть звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника 
89. За частиною третьою статті 55 Закону про банкрутство результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними.
90. Одним із питань, яке належить з’ясувати суду під час вирішення спору про визнання результатів аукціону недійсними, є питання наявності порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює результати аукціону.Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.
91. Частиною першою статті 2 Закону про банкрутство визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.
92. Закон про банкрутство не встановлює коло осіб, які вправі вимагати визнання недійсними результатів аукціону, проведеного з порушенням вимог закону.
93. Водночас Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ 
про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 
2019 року у справі № 5006/5/39б/2012 виснував, що  вимагати визнання недійсними результатів аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть: 1) боржник (зокрема, арбітражний керуючий від імені боржника), 
2) кредитори, 3) зареєстровані учасники аукціону, 4) особи, які вважають себе власниками майна, що виставляється на аукціон. Інші особи, які бажали взяти участь в аукціоні, з такими вимогами звертатися не можуть.
94. Тобто Верховний Суд визначив коло суб’єктів, які мають право на оскарження аукціону, проведеного в межах справи про банкрутство та укладеного за його результатами договору із застосуванням поєднання двох критеріїв, які дозволяють з’ясувати наявність в особи такого права, а саме: 1) статусу особи, яка оскаржує аукціон; 2) зацікавленості цієї особи у продажі майна за найвищою ціною.
95. Згодом судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 20 травня 
2021 року у справі № 910/24368/14 уточнила сформований нею у постанові 
від 02 жовтня 2019 року у справі № 5006/5/39б/2012 правовий висновок щодо кола осіб, які можуть оспорювати результати аукціону з продажу майна банкрута, включивши до кола таких суб’єктів уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника.
96. Окрім того, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ 
про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 30 листопада 2021 року у справі № 910/21182/15 (910/16832/19) дійшов висновку, що, окрім наведених вище осіб, правом оскаржувати результати проведеного аукціону з продажу майна банкрута наділено також особу, яка не є "зареєстрованим учасником аукціону" і водночас щодо якої організатором торгів не прийнято жодного з рішень, передбачених приписами статті 61 Закону про банкрутство (зокрема, про відмову в допуску заявника до участі в аукціоні), 
у разі встановлення в судовому порядку обставин здійснення такою особою 
усіх передбачених Законом про банкрутство дій щодо набуття статусу ″зареєстрованого учасника аукціону″ та вчинення перешкод з боку організатора аукціону в участі такої особи в аукціоні.
97. Також судова палата для розгляду справ про банкрутство у 
пункті 59, підпунктах 59.1, 59.2 постанови від 30 листопада 2021 року у справі 
№ 910/21182/15 (910/16832/19) врахувала сформований Верховним Судом 
у складі Касаційного господарського суду правовий висновок у постанові 
від 17 червня 2021 року у справі № 922/605/15 щодо можливості захисту прав та інтересів осіб, які не були допущені до участі в аукціоні, під час розгляду спору про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника. 
98. У зазначеній справі на підставі системного аналізу положень частини восьмої статті 44, статей 60, 61 Закону про банкрутство зроблено висновок, що відмова у визнанні заявника учасником торгів може бути оскаржена саме в межах справи про банкрутство, охоплюється поняттям "спорів, які виникають при проведенні аукціонів", які мають розглядатися із застосуванням приписів статті 56 Закону про банкрутство у випадку встановлення порушень з боку організатора аукціону. Враховуючи, що законодавцем нормами Закону про банкрутство визначено спосіб захисту прав та інтересів осіб, які не були допущені до участі в аукціоні, та відповідальність організатора аукціону, питання порушення статті 61 Закону про банкрутство в частині допуску до участі в аукціоні має встановлюватися саме в рамках розгляду такого спору в межах справи про банкрутство як ″спір, що виникає при проведенні аукціонів″.
99. Визнання недійсними результатів аукціону за наявності неоскарженого та нескасованого в установленому законом порядку рішення організатора аукціону щодо визначення учасників порушує встановлений законом порядок та рівність прав інших учасників, які подали в передбаченому порядку заяви на участь, визнані учасниками оспорюваного аукціону та взяли в ньому участь.
100. Отже, можливість оскарження особою результатів проведеного в межах справи про банкрутство аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника перебуває в залежності від наявності порушеного права чи інтересу такої особи під час продажу майна боржника. До осіб, які можу звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону з реалізації майна боржника в порядку, визначеному Законом про банкрутство, належать:
1) боржник (зокрема, арбітражний керуючий від імені боржника);
2) кредитори;
3) зареєстровані учасники аукціону;
4) особи, які вважають себе власниками майна, що виставляється на аукціон;
5) уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника;
6) особа, яка не є "зареєстрованим учасником аукціону" і водночас щодо якої організатором торгів не прийнято жодного з рішень, передбачених приписами статті 61 Закону про банкрутство (зокрема, про відмову в допуску заявника до участі в аукціоні), у разі встановлення в судовому порядку обставин здійснення такою особою усіх передбачених цим Законом дій щодо набуття статусу ″зареєстрованого учасника аукціону″ та вчинення перешкод з боку організатора аукціону для участі такої особи в аукціоні;
7) особи, які не були допущені до участі в аукціоні (за умови попереднього або одночасного оскарження ними рішення організатора аукціону про визначення учасників аукціону та встановлення судом за результатом оскарження порушення статті 61 Закону про банкрутство в частині допуску до участі в аукціоні).
101. Велика Палата Верховного Суду вважає сформований судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду підхід до визначення кола суб’єктів, які можуть звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону з реалізації майна боржника, обґрунтованим, таким, що враховує особливості провадження у справі про банкрутство та характер завдань, які переслідує застосована до боржника ліквідаційна процедура, в межах якої здійснюється реалізація майна боржника задля задоволення вимог кредиторів. Тому не вбачає підстав для уточнення чи відступу від наведених висновків Верховного Суду щодо кола осіб, які можуть оскаржити результати аукціону з реалізації майна боржника.
102. Також Велика Палата Верховного Суду акцентує увагу, що висновки Верховного Суду у цій справі щодо кола осіб, які можуть звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідком договору зроблені в контексті регулювання спірних правовідносин нормами Закону про банкрутство та не є автоматично застосовними до правовідносин, що регулюються КУзПБ, статтею 73 якого визначено, що правочин щодо продажу майна, вчинений на аукціоні, проведеному з порушенням встановленого порядку його підготовки або проведення, що перешкодило або могло перешкодити продажу майна за найвищою ціною, може бути визнаний недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за заявою: 1) боржника, 2) арбітражного керуючого, 3) кредитора або 4) особи, інтереси якої були при цьому порушені.
103. У справі, яка переглядається, АТ ″Укрексімбанк″ та компанія ″ЮПіЕм Сейлз Ої″ оспорили результати аукціону як кредитори ПрАТ ″Бліц-інформ″, тоді як 
АТ ″Асвіо банк″ оскаржило разом з вимогами про визнання недійсними результатів оспорюваного аукціону з продажу майна боржника, також рішення організатора аукціону щодо недопуску цього банку до аукціону.
104. З огляду на викладене, АТ ″Укрексімбанк″, компанія ″ЮПіЕм Сейлз Ої″ та 
АТ ″Асвіо банк″ вправі звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника.
Щодо ефективності способів захисту прав та інтересів суб’єктивних цивільних прав (суб’єктів господарювання) і завдань суду під час розгляду справи 
105. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
106. Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб’єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
107. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 ЦК України. Схожий перелік способів захисту прав та інтересів суб’єктів господарювання містить частина друга статті 20 ГК України, положення якої кореспондуються із частиною другою статті 16 ЦК України.
108. Перелік способів захисту порушених прав та інтересів, закріплений у наведених нормах, не є вичерпним. Абзацом дванадцятим частини другої 
статті 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Подібне нормативне регулювання містить 
абзац дванадцятий частини другої статті 20 ГК України, відповідно до якого права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються також іншими способами, передбаченими законом.
109. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 06 квітня 2021 року у справі 
№ 910/10011/19, від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 26 жовтня 2021 року у справі 
№ 766/20797/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, 
від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 08, 09, 22 лютого 2022 року у справах № 209/3085/20, у справі № 910/6939/20, у справі № 761/36873/18 та ін.)
110. Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.
111. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність – можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.
112. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні) (див. постанову об’єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 910/12832/21).
113. Отже, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).
114. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення – це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.
115. Інакше кажучи, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значенні має розумітися ефективний захист порушених прав особи.
116. Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов’язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
117. Частиною другою статті 2 ГПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов’язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
118. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв’язку із судовим рішенням тощо.
Щодо ефективності способу захисту про визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника у справі про банкрутство
119. Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета – ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (див. постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 
від 09 вересня 2021 року у справі № 916/4644/15, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 905/813/20, 
від 09 березня 2023 року у справі № 908/3077/21, від 04 травня 2023 року у справі № 910/8259/16 (905/1126/21)).
120. Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який він просить суд визначити у рішенні.
121. Натомість суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні 
(див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19, 
від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17).
122. У цій справі Великій Палаті Верховного Суду належить вирішити 
питання щодо ефективності заявлених вимог позивачів про визнання недійсними результатів проведеного в межах справи про банкрутство аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника як способу захисту порушених прав.
123. Суд враховує, що провадження у справі про банкрутство має суттєві відмінності від позовного провадження. Провадження у справі про банкрутство 
є самостійним видом судового провадження, який характеризується 
особливим порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань банкрутства, суб’єктного складу учасників, способів захисту учасників справи про банкрутство, тривалістю судового провадження тощо (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 травня 
2023 року у справі № 910/8259/16 (905/1126/21)).
124. З моменту відкриття (порушення) стосовно боржника провадження у справі про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ за участю боржника щодо інших законодавчих актів України.
125. Закон про банкрутство визначає особливі способи захисту інтересів учасників справи про банкрутство, які з урахуванням принципу щодо переваги застосування спеціальних норм права над загальними мають застосовуватися переважно щодо загальних цивільно-правових способів захисту у процедурах банкрутства.
126. Одним з таких способів захисту є визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника та укладеного за його наслідком договору 
купівлі-продажу в порядку, визначеному частиною третьою статті 55 Закону про банкрутство.
127. Утім пред’явлення в межах справи про банкрутство позову з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника не завжди може забезпечувати ефективне поновлення порушених прав особи, яка звернулася з цими вимогами до суду на захист своїх порушених прав.
128. Так, аналіз судової практики щодо оспорення результатів проведеного у справі про банкрутство аукціону з продажу майна банкрута (з визначенням його переможця) та договорів купівлі-продажу майна боржника дозволяє виокремити такі можливі варіативні правові ситуації, за яких з-поміж іншого:
1) договір купівлі-продажу майна з переможцем аукціону не укладався, а продавець в особі ліквідатора не передавав йому майно;
2) договір купівлі-продажу майна з переможцем аукціону укладений, однак продавець в особі ліквідатора майно йому не передав;
3) договір купівлі-продажу майна з переможцем аукціону укладений, продавець  передав йому придбане на аукціоні майно, яке перебуває у власності переможця аукціону на момент виникнення спору;
4) договір купівлі-продажу майна з переможцем аукціону укладений, продавець  передав йому придбане на аукціоні майно, яке переможець аукціону на момент виникнення спору відчужив іншій особі тощо.
129. Окрім того, на аукціоні з продажу майна боржника у справі про банкрутство може відбутися відчуження майна, яке належить іншій особі на праві власності.
130. Тож на практиці на момент оспорення результатів проведеного аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника останнє може перебувати у власності: 1) боржника; 2) переможця аукціону; 
3) іншої особи. 
131. Тому важливим під час розгляду спору щодо відчуженого на аукціоні у справі про банкрутство майна є урахування характеру та природи правовідносин між сторонами на момент виникнення спору.
132. Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що застосування способу захисту має бути об'єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто повинне залежати як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, 
від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 18 січня 2023 року у справі 
№ 488/2807/17, від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17).
133. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. 
134. Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами спору.
135. У правовідносинах з повернення майна, відчуженого на аукціоні у справі про банкрутство, для вирішення питання, кому належить право на пред’явлення позову і з якими саме вимогами (про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу чи про витребування майна) необхідно з’ясовувати, у кого перебуває у власності майно на момент виникнення спору, чи був боржник власником відчуженого на аукціоні майна та відповідно у який спосіб позивач має захистити саме своє право у разі його порушення.
136. З огляду на викладене, з урахуванням суб’єктного складу учасників спору, змісту доводів та вимог касаційних скарг, підстав, за яких ухвалою від 13 липня 2023 року Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, під час перегляду в касаційному порядку ухвалених судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень Велика Палата Верховного Суду вирішує питання щодо ефективності способу захисту порушеного права особи, яка не була стороною оспорюваного договору купівлі-продажу майна боржника, укладеного за результатами проведеного аукціону у справі про банкрутство, зокрема, кредитора або власника, майно якого відчужено на аукціоні у справі про банкрутство боржника, тощо.
Щодо ефективності такого способу захисту прав як визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника із застосуванням наслідків недійсності правочину у випадку перебування майна боржника за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство у власності боржника чи переможця аукціону
137. Відповідно до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215–235 ЦК України) (зобов’язально-правовий спосіб захисту), так і з позовом про витребування майна (статті 330, 387, 388 ЦК України) (речово-правовий спосіб захисту).
138. На практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням його майна.
139. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовуються, якщо сторони не пов’язані зобов’язально-правовими відносинами або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності чи іншого речового права.
140. У разі конкуренції речово-правових (віндикаційного, негаторного) та зобов’язально-правових (договірного) способів захисту перевагу має саме зобов’язально-правовий.
141. Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право.
142. Натомість реституція – це спеціальна форма відновлення становища, що існувало до порушення, сутність якої полягає в поверненні сторін правовідношення у стан, який передував вчиненню певної протиправної дії. Реституція може поставати як реституція володіння (повернення кожною із сторін недійсного правочину того, що така сторона за ним отримала) або ж як компенсаційна реституція – відшкодування (в грошовій чи негрошовій формі) вартості одержаного у разі неможливості його повернення в натурі.
143. Реституція як правовий наслідок недійсності правочину та спосіб захисту суб’єктивного цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. 
144. Положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Тобто застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином за положеннями 
статті 216 ЦК України є можливим тоді, коли предметом спору є правочин 
за участю власника і першого покупця (набувача) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, 
від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі 
№ 910/7606/17, від 11 липня 2018 року у справі № 910/8955/16, від 06 серпня 2019 року у справі № 910/1922/18, постанови Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 757/57019/17-ц, 
від 24 червня 2021 року у справі № 331/4782/18).
145. Отже, якщо власник передав майно за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину має пред’являтися в разі, якщо майно залишається в набувача за таким правочином. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним чи застосування наслідків його недійсності, якщо він є нікчемним.
146. Тож якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у 
справі № 914/2350/18(914/608/20).
147. З огляду на викладене у провадженні у справі про банкрутство не може застосовуватися речово-правовий спосіб захисту для повернення майна боржника, відчуженого на аукціоні, яке перебуває за результатом проведеного аукціону у власності боржника чи переможця аукціону, а предметом спору є саме правочин за участю власника і першого покупця (набувача).
148. Якщо майно боржника за результатом проведеного аукціону у справі про банкрутство перебуває у власності боржника, то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред’явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону. Якщо ж за результатами аукціону з переможцем укладено договір купівлі-продажу то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред’явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону й укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції (у випадку повернення майна, що перебуває у власності переможця аукціону). 
149. Пред’явлення вимог подібного змісту узгоджується з положеннями абзацу другого частини третьої статті 55 Закону про банкрутство, де чітко визначено, що визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу майна боржника, та статті 216 ЦК України, яка передбачає правовим наслідком недійсності правочину застосування реституції.
Щодо ефективного способу захисту порушеного права власника майна, яке відчужено на аукціоні у справі про банкрутство боржника 
150. За змістом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
151. Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, не маючи права його відчужувати, то покупець не набуває право власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. 
152. У такому разі визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідками договору купівлі-продажу майна не забезпечить відновлення майнових прав власника на це майно, адже застосування у цьому випадку двосторонньої реституції за наслідками визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна є неможливим з огляду на те, що власник майна не є стороною договору купівлі-продажу (частина перша 
статті 658 ЦК України), оскільки сторонами спору в такому випадку є склад учасників за участю продавця, переможця аукціону та організатора цього аукціону (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 14/325"б"). Зазначене виключає можливість застосування власником майна правових наслідків недійсності правочину, передбачених абзацом другим частини першої статті 216 ЦК України.
153. Натомість якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від такого набувача лише у випадках, встановлених частиною першою статті 388 
ЦК України (з урахуванням винятків, визначених у частині другій цієї статті), тоді як у недобросовісного набувача чи у добросовісного, який набув майно безоплатно, власник має право його витребувати у всіх випадках (стаття 387, частина третя статті 388 ЦК України).
154. Тому, якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах (аукціоні), і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним та не набув право власності на придбане майно, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння не потребує оскарження результатів аукціону (торгів) чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу майна (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 05 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19, 
від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18).
155. Ураховуючи наведене, у разі відчуження на аукціоні у справі про банкрутство майна, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна здійснюється шляхом пред’явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України. Для витребування майна від набувача не потрібно визнавати недійсним аукціон з продажу майна боржника в процедурі банкрутства, у тому числі в разі якщо перший з договорів, предметом яких було відчуження спірного майна до набуття боржником відповідного права власності на нього, визнано недійсним (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі 
№ 908/976/19).
156. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що, вирішуючи питання про можливість витребування спірного майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід перевіряти, оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, 
від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18). Добросовісною не може вважатися особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону 
(див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 
2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі 
№ 359/3373/16-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19).
157. Питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на аукціоні (торгах), слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо.
158. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду принагідно зауважує, що під час розгляду таких спорів (про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника) суд вправі за заявою сторони спору вжити заходи забезпечення позову в порядку, визначеному главою 10 ″Забезпечення позову″ розділу ІІ ГПК України.
Щодо кола осіб, які можуть заявляти вимогу про витребування майна у справі про банкрутство
159. Велика Палата Верховного Суду раніше виснувала, що право на витребування майна з незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц та від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18).
160. У справі про банкрутство право звернення в інтересах боржника з віндикаційним позовом до третіх осіб, у тому числі з підстав визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, належить виключно ліквідатору боржника (див. постанову судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 
від 23 квітня 2019 року у справі № Б-19/207-19). 
161. Натомість учасники справи про банкрутство вправі оскаржити до суду дії (бездіяльність) ліквідатора щодо вжитих ним заходів у ліквідаційній процедурі з повернення майна у ліквідаційну масу боржника (частина одинадцята статті 41 Закону про банкрутство), а комітет кредиторів за поданим клопотанням − усунути ліквідатора від виконання ним своїх обов’язків у разі їх невиконання або неналежного виконання (частина третя статті 114 Закону про банкрутство).
Щодо правових наслідків визнання результатів аукціону з реалізації майна та договору купівлі продажу майна боржника недійсними
162. За частиною третьою статті 55 Закону про банкрутство визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.
163. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, − відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
164. Тлумачення змісту частини першої статті 216 ЦК України свідчить, що недійсний правочин не створює для сторін тих прав і обов'язків, які він мав створювати, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов'язані з його недійсністю.
165. Такими наслідками є відновлення становища сторін, яке існувало до порушення (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином та відшкодування збитків, якщо їх завдано.
166. Двостороння реституція є обов'язковим наслідком визнання судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами.
167. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов'язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (див. постанову судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).
168. Вимога про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності в порядку, передбаченому статтею 216 ЦК України, не може розглядатися як санкція (покарання) лише для однієї з сторін правочину за допущене іншою стороною порушення (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2022 року 
у справі № 924/637/20, від 12 квітня 2023 року у справі № 16/89).
169. Реституція спрямована на відновлення status quo ante у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов’язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).
170. За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов’язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається у його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію у натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов’язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). Крім того, наслідком недійсності правочину є відшкодування за рахунок винної сторони другій стороні недійсного правочину або третій особі збитків і моральної шкоди, завданих у зв’язку із вчиненням недійсного правочину (частина друга статті 216 ЦК України).
171. Отже, ЦК України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: 1) основний – двостороння реституція – повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України); 
2) додатковий – відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у зв’язку із вчиненням такого правочину (частина друга статті 216 цього 
Кодексу). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою 
статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 ЦК України) (див. пункти 66–70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20).
172. Закон про банкрутство не містить порядку повернення майна боржника до ліквідаційної маси боржника за результатом визнання судом недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника.
173. Так само в Законі про банкрутство відсутні положення, які визначали б особливості виконання сторонами договору купівлі-продажу обов'язку щодо повернення отриманого ними за недійсним правочином під час провадження у справі про банкрутство у співставленні із загальними нормами цивільного законодавства.
174. Водночас суд ураховує, що провадження у справі про банкрутство як самостійний вид судового провадження, що характеризується специфічністю цілей та завдань, які переслідує таке провадження, одним із своїх завдань визначає, зокрема, задоволення вимог не окремо визначеного кредитора, а сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому обов'язковим є справедливе задоволення усієї сукупності вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому законом. Тому провадження у справах про банкрутство об'єктивно формується на засадах конкурсу.
175. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.
176. Раціональність механізму конкурсної процедури полягає саме в тому, що вона надає інструментарій для узгодження прав та інтересів усіх кредиторів, а також забезпечує взаємні права та інтереси сукупності кредиторів і боржника. При цьому інструментом гарантування прав кожного із сукупності кредиторів є принцип конкурсного імунітету, за яким кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше, як в межах відкритого провадження у справі про банкрутство. Кредитори можуть задовольнити свої вимоги за правилами конкретної конкурсної процедури (див. висновок, викладений у постановах судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 910/9535/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 916/4644/15).
177. Тобто головним завданням конкурсного процесу є забезпечення виключно колективної форми задоволення вимог усієї сукупності кредиторів за рахунок рівномірного розподілу поміж ними майна (конкурсної маси) боржника в порядку черговості та унеможливлення індивідуального задоволення вимог окремого визначеного кредитора поза межами конкурсної процедури. На виконання цього завдання направлені всі механізми процедури банкрутства.
178. Одним із проявів цих механізмів є звернення кредитора, який позбавлений можливості задовольнити наявні в нього грошові вимоги до боржника інакше, як в межах провадження у справі про банкрутство, до суду із позовом з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника.
179. Такий позов кредитора фактично направлений на наповнення ліквідаційної маси боржника, а інтерес кредитора як особи, яка оскаржує результати аукціону, полягає у відчуженні повернутого в ліквідаційну масу майна боржника за максимально високою ціною та задоволенні за рахунок цього майна наявних грошових вимог до боржника. 
180. Тож хоча положення Закону про банкрутство не визначають правовим наслідком необхідність повернення відчуженого майна боржнику у разі визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника, однак з урахуванням цілей та завдань провадження у справі про банкрутство очевидним є те, що пред’явлення подібних вимог своєю метою має повернення майна боржника, відчуженого на аукціоні з порушенням вимог закону, до ліквідаційної маси для його подальшої справедливої реалізації на новому аукціоні за якомога найвищою ціною та задоволення за рахунок нього вимог кредиторів.
181. Схожі за своїм змістом правові наслідки закріплені законодавцем у 
статті 20 Закону про банкрутство, положення якої передбачають наслідком визнання недійсним правочину боржника повернення майна у ліквідаційну масу боржника. Подібна норма наразі закріплена у статті 42 КУзПБ.
182. Подібного характеру інтерес мають також зареєстровані учасники аукціону та особи, які не є "зареєстрованим учасником аукціону" (при умові наявності права на оскарження результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника), особи, які не були допущені до участі в аукціоні (при умові наявності права на оскарження результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника), які зацікавлені у поверненні в ліквідаційну масу боржника його майна відчуженого з порушенням закону задля можливості подальшого придбання такого майна при дотриманні прозорих і конкурентних процедур його продажу на аукціоні.
183. Так само наявний інтерес у поверненні майна боржника в ліквідаційну масу в уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника, яка зацікавлена у продажі майна боржника за найвищою ціною, оскільки порушення встановленого порядку підготовки чи проведення аукціону може перешкодити продажу майна банкрута за найвищою ціною, що матиме наслідком недостатність отриманих коштів для покриття всіх вимог кредиторів, а отже, унеможливить відновлення підприємницької діяльності боржника або отримання власниками корпоративних прав залишку активів після його ліквідації. До того ж, за частиною п’ятою статті 41 Закону про банкрутство на засновників (учасників, акціонерів) боржника у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов’язаннями, а розмір таких вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою абзац перший частини п’ятої статті 41 Закону про банкрутство.
184. Отже, у разі пред’явлення вимог про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника правовим наслідком їх задоволення судом є повернення відчуженого з порушенням вимог Закону про банкрутство майна до ліквідаційної маси боржника, навіть у випадку заявлення такої вимоги позивачем, який не є стороною договору.
185. Водночас Велика Палата Верховного Суду зазначає, що задоволення судом вимоги про повернення відчуженого на аукціоні майна до ліквідаційної маси боржника передбачає також стягнення з боржника на користь переможця аукціону одержаних за правочином коштів. Таке стягнення не є задоволенням окремої позовної вимоги, а є необхідним наслідком визнання недійсним правочину та задоволення вимоги про застосування реституції, хоч і сформульованої позивачем в усіченому вигляді, який охоплює тільки ту частину, яка стосується повернення відчуженого боржником майна. Протилежне застосування статті 216 ЦК України порушуватиме засади пропорційності та покладатиме на відповідача (покупця, переможця аукціону) непропорційний тягар у вигляді позбавлення його майна без повернення / відшкодування всього, що інша сторона одержала на виконання недійсного правочину.
186. До того ж інший підхід до застосування статті 216 ЦК України зумовлює необхідність звернення переможця аукціону до суду із зустрічним позовом або окремим позовом з вимогою про стягнення з боржника сплачених коштів за майно, придбане на аукціоні, який був визнаний недійсним. 
187. Розгляд вимоги відповідача у наступному окремому позові також невиправдано поставить його у становище, коли він вже зобов’язаний за судовим рішенням повернути майно, однак позивачем у первинній справі, який хоча і має в силу закону обов’язок так само здійснити повернення одержаного ним за правочином, такий обов’язок може бути не виконаний без окремого судового рішення через те, що він не забезпечений примусом держави.
188. Окрім того, цей підхід не враховує принципу процесуальної економії, оскільки орієнтує відповідачів у такій категорії справ на те, що їм належить ініціювати окреме провадження для розгляду їх вимоги, яка ґрунтуватиметься на обставинах, уже встановлених у розглянутій справі.
189. Ураховуючи наведене, тлумачення статті 216 ЦК України дозволяє стверджувати, що позивач – особа, якій належить право на оскарження результатів аукціону у справі про банкрутство, заявляючи за наслідком визнання недійсними результатів оспорюваного аукціону та договору купівлі-продажу вимогу про повернення боржнику переданого за недійсним правочином майна або відшкодування вартості майна, фактично заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію навіть у тому випадку, коли буквально позивач вимагає лише повернення йому майна, відчуженого за недійсним правочином, оминаючи мовчанням питання повернення відповідачу отриманого за таким правочином самим позивачем. У цьому випадку переможець аукціону є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування його вартості.
190. У цьому випадку на обов’язок боржника щодо повернення отриманого за недійсним правочином не поширюються норми Закону про банкрутство, які регулюють черговість (порядок) задоволення вимог кредиторів, а його виконання має здійснюватися боржником у позачерговому порядку (див. mutatis mutandis постанову судової палати для розгляду справ по банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 
2021 року у справі № 904/1907/15, в якій хоча висновки сформульовані на підставі тлумачення норм КУзПБ, однак нормативне регулювання в цій частині є подібним із тим, яке містить Закон про банкрутство).
Щодо суті заявлених вимог та доводів касаційної скарги
191. АТ ″Укрексімбанк″ та АТ ″Асвіо банк″ у поданих до суду заявах не погоджуються з результатами оспорюваного аукціону з продажу майна банкрута, стверджуючи, зокрема, що потенційного учасника (АТ ″Асвіо банк″) не було допущено до участі в аукціоні, майно відчужене за найнижчою з можливих цін, в оголошенні про проведення аукціону зазначено невиправдано короткий термін для подання заявок особам, які зацікавлені в придбанні майна, ліквідатор обрав неефективний спосіб реалізації майна шляхом його продажу у складі єдиного лота.
192. Апеляційний господарський суд за результатами нового розгляду справи визнав недійсними рішення організатора аукціону щодо недопуску АТ ″Асвіо банк″ до аукціону та результати оспорюваного аукціону з продажу майна боржника, зазначивши, що недопуск організатором аукціону до участі в аукціоні АТ ″Асвіо банк″ відбувся з порушенням законодавства, що в подальшому суттєво вплинуло на формування ціни, за якою відбувся продаж майна.
193. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного господарського суду стосовно наявності підстав для визнання недійсними рішення організатора аукціону щодо недопуску АТ ″Асвіо банк″ до аукціону та результатів оспорюваного аукціону з продажу майна боржника. Водночас суд вважає помилковою відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні вимог позову АТ ″Укрексімбанк″ у частині визнання недійсними договорів 
купівлі-продажу майна боржника на відкритих торгах (аукціоні) та зобов’язання ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ передати (повернути) ПрАТ ″Бліц-інформ″ нерухоме та рухоме майно, що було реалізовано на оспорюваному аукціоні.
Щодо обраного способу захисту позивачами у цій справі
194. У справі, яка переглядається, на момент звернення позивачів із заявами про визнання недійсними результатів оспорюваного аукціону та укладених за його наслідком договорів купівлі-продажу майна боржника спірне майно належить на праві власності ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ (переможець аукціону), з яким ПрАТ ″Бліц-інформ″ (боржник) укладено договори купівлі-продажу майна боржника.
195. З огляду на викладене обраний спосіб захисту у вигляді вимог про визнання недійсними результатів оспорюваного аукціону й договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції відповідає критерію ефективності та змісту порушеного права позивачів.
Щодо вимог про визнання недійсними результатів оспорюваного аукціону та договорів купівлі-продажу майна боржника
196. Розглядаючи заяву про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суду належить перевірити обставини його організації та проведення відповідно до положень розділів III, IV Закону про банкрутство.
197. Підставами для визнання результатів аукціону недійсними є недодержання ліквідатором або організатором аукціону вимог Закону про банкрутство щодо його проведення, зокрема, порядку визначення початкової вартості майна, яке підлягає реалізації в ліквідаційній процедурі, проведення конкурсу та визначення організатора аукціону, оприлюднення оголошення про проведення аукціону та вимог до його змісту, порядку допуску до участі в аукціоні, дотримання строків та часу проведення аукціону, порядку проведення аукціону (повторного, другого повторного аукціону).
198. Отже, до предмета доказування у разі оскарження результатів аукціону входить з'ясування обставин дотримання ліквідатором та організатором аукціону вимог Закону про банкрутство щодо його проведення, зокрема: порядку отримання згоди заставного кредитора на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення (стаття 42); особливостей укладення договору на аукціоні (стаття 50); порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону певного змісту, письмового повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником (статті 58, 59); допуску до участі в аукціоні (стаття 61); допуску до місця проведення аукціону (стаття 63); порядку проведення аукціону, повторного, другого повторного аукціонів (статті 64 – 68).
199. Порушення порядку організації будь-якого з наведених елементів доказування, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому (див. подібні за змістом висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 904/3388/15, від 11 серпня 2020 року у справі № 924/1708/14, від 13 серпня 2020 року у справі 
№ 922/600/17, від 27 січня 2021 року у справі № 910/18250/16, від 07 жовтня 2021 року у справі № 922/3059/16).
200. Тому при вирішенні спору про визнання недійсними результатів торгів (аукціону) необхідним є встановлення: чи мало місце порушення вимог законодавства при його проведенні; чи вплинули ці порушення на результати аукціону; чи мало місце порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює результати аукціону (див. висновки, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у 
справі № 5027/398-б/2012, від 27 квітня 2021 року у справі № 5023/5836/12, 
від 06 жовтня 2022 року у справі № 911/1902/17).
201. 20 жовтня 2021 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду прийняв постанову у справі № 910/2592/19, якою направив її на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суди попередніх інстанцій не дослідили зібраних доказів у справі та не встановили обставин щодо: 
1) наявності чи відсутності достатнього часу на подання заявок на участь в оскаржуваному аукціоні з урахуванням необхідності підтвердити надходження гарантійного внеску на рахунки, зазначені в повідомленні про проведення аукціону;
2) наявності чи відсутності інших підстав для недопуску АТ ″Асвіо банк″ до участі в аукціоні, окрім посиланням на недоплату ним 65 копійок гарантійного внеску.
Щодо наданого часу на подання заявок на участь в оспорюваному аукціоні
202. Відповідно до частини першої статті 49 Закону про банкрутство продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.
203. Метою аукціону як способу реалізації майна боржника є передусім відчуження майна банкрута за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції.
204. Така мета може бути досягнута у разі забезпечення участі в аукціоні з продажу майна боржника якомога широкого кола осіб (потенційних покупців майна).
205. Законодавством передбачено певні гарантії публічності проведення аукціонів з продажу майна боржника, зокрема, шляхом обов'язкової публікації оголошень про проведення аукціону на визначених Законом про банкрутство вебсайтах у мережі ″Інтернет″ та шляхом зазначення в імперативних приписах статті 59 цього Закону докладного змісту таких оголошень задля розширення кола потенційних покупців та сприяння більшій конкуренції під час проведення аукціону, що спрямовано на забезпечення задоволення вимог кредиторів банкрута в максимально можливому розмірі за наслідками реалізації майна банкрута за найвищою ціною.
206. Згідно із частиною першою статті 59 Закону про банкрутство оголошення про проведення аукціону на вебсайті повинно містити відомості, зокрема, про порядок, місце, строк і час представлення заявок на участь в торгах.
207. Положеннями частини першої статті 58 Закону про банкрутство урегульовано порядок оголошення та повідомлення про проведення аукціону, зокрема, що організатор аукціону не пізніше як за 15 робочих днів до дня початку аукціону оприлюднює на вебсайті державного органу з питань банкрутства та ВГСУ (при проведенні електронних торгів – також на своєму вебсайті) оголошення про проведення аукціону, а також письмово повідомляє про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником.
208. Тлумачення частини першої статті 58, частини першої статті 59 Закону про банкрутство свідчить, що законодавцем не визначено строк для подання заявок потенційними покупцями на участь в аукціоні, а в імперативному порядку визначено близький до цього строк – 15 робочих днів з моменту публікації оголошення про проведення аукціону на вебсайті державного органу з питань банкрутства та ВГСУ до дня початку аукціону (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року у 
справі № 911/1902/17).
209. За статтями 60, 61 Закону про банкрутство для набуття статусу учасника аукціону з продажу майна банкрута, особа (фізична чи юридична), яка виявила бажання взяти участь в аукціоні, повинна пройти процедуру реєстрації виконавцем аукціону (ліквідатором або залученим ним організатором аукціону) відповідно до вимог цього Закону та сплатити гарантійний внесок в розмірі десяти відсотків від початкової вартості майна, що є предметом продажу на аукціоні.
210. Тому строк на подання заявок на участь в аукціоні повинен надавати потенційним учасникам достатньо часу для вчинення дій з подачі заявок та сплати гарантійних внесків.
211. Тож навіть якщо законодавцем не визначено імперативно строк для подання заявок потенційними покупцями на участь в аукціоні, такий строк очевидно повинен бути розумним та достатньо тривалим для забезпечення можливості широкого кола учасників прийняти участь в аукціоні.
212. Тому при визначенні в оголошенні про проведення аукціону строку вчинення потенційними учасниками дій з подачі заявок на участь в аукціоні необхідно зважати на приписи частини першої статті 58 Закону про банкрутство та встановлювати строк, який гарантує можливість залучення до участі в аукціоні якомога більшого кола потенційних покупців і не викликає жодних розумних сумнівів у будь-кого у протилежному (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року у справі 
№ 911/1902/17).
213. Частиною восьмою статті 49 Закону про банкрутство передбачено заборону замовнику та організатору встановлювати вимоги, вчиняти дії чи виявляти бездіяльність, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію.
214. Обмежені строки для подання заявок учасниками аукціону за наявності встановлення законодавцем обов'язкового 15-денного строку робочих днів для підготовки до проведення аукціону організатором торгів є дискримінаційною умовою, передбаченою організатором аукціону та ліквідатором з метою обмеження кола потенційних учасників аукціону щодо їх волевиявлення на участь в аукціоні та надання переваг "заздалегідь повідомленим та підготовленим" учасникам аукціону, які пов'язані з особами, що організовують та проводять такий аукціон. Така умова організації аукціону підтверджує порушення організатором аукціону та ліквідатором вимог частини восьмої 
статті 49 Закону про банкрутство (див. подібний висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 
від 11 червня 2019 року у справі № 903/455/16, від 01 жовтня 2020 року у 
справі № 915/4/16).
215. У справі, яка переглядається, оголошення про проведення оспорюваного аукціону з продажу майна боржника, який призначено на 18 листопада 
2019 року, було опубліковано на вебсайті ВГСУ 17 жовтня 2019 року о 14:45, а на вебсайті Мін’юсту – 17 жовтня 2019 року о 15:11. Термін прийому заявок на участь в аукціоні вказано до 13:00 24 жовтня 2019 року. 
216. Тобто на подачу заявки на участь в аукціоні та сплату гарантійного внеску було встановлено 5 робочих днів (час прийому заявок – у робочі дні з 09:00 до 13:00).
217. Отже, у потенційних учасників аукціону було лише 5 робочих днів (із часом прийому заявок з 09:00 до 13:00) на подачу до організатора аукціону заявок на участь в оспорюваному аукціоні.
218. Суд звертає увагу, що закріплена у частині першій статті 58 Закону про банкрутство вимога щодо строку (не пізніше як за 15 робочих днів до дня початку аукціону) оприлюднення оголошення про проведення аукціону насамперед має на меті надати потенційним учасникам аукціону достатньо часу для ознайомлення з об'єктом продажу, збору документів, необхідних для подання заявки на участь в аукціоні, сплати гарантійного внеску за участь в аукціоні. Іншими словами – має за мету залучення до участі в майбутньому аукціоні якомога ширшого кола потенційних покупців.
219. Надмірно стислі (обмежені) строки подачі заявок на участь в аукціоні порівняно з тими, які закріплені у частині першій статті 58 Закону про банкрутство, дотриманню наведених гарантій не сприяють, адже не дозволяють стверджувати про можливість обізнаності у такий строк широкого кола осіб щодо наявної пропозиції з продажу майна боржника.
220. За цих умов встановлені організатором оспорюваного аукціону в цій справі строки для пред'явлення учасниками заявок – 5 робочих днів на участь в аукціоні, за наявності встановлення законодавцем обов'язкового 15-денного строку, є такими, що об'єктивно не можуть бути розцінені як розумні 
та спрямовані на досягнення основної мети проведення аукціону, а саме реалізації майна боржника за найвищою ціною (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року у 
справі № 910/3638/15-г, від 23 січня 2020 року у справі № 910/18250/16, 
від 06 жовтня 2022 року у справі № 911/1902/17).
221. Таке порушення не може залишатися поза увагою, адже в цілому має безпосередній вплив на реалізацію майна боржника за максимальною ціною, яка може бути отримана у разі участі в аукціоні якомога ширшого кола потенційних покупців та існування реальної конкуренції між учасниками аукціону, чому обмежені строки подачі заявок на участь в аукціоні не сприяють.
222. Суд першої інстанції допущене організатором оспорюваного аукціону під час підготовки його проведення порушення щодо визначених ним строків для пред'явлення учасниками заявок на участь в аукціоні та його вплив на результати проведеного аукціону залишив поза належною увагою, зауваживши, що майно боржника виставлялося на аукціон не вперше, а оголошення про проведення аукціону, повторного аукціону та другого повторного аукціону (оспорюваний аукціон) були опубліковані не пізніше як за 15 робочих днів до початку аукціону.
223. Утім, зазначивши, що оголошення про проведення аукціонів, у тому числі другого повторного (оспорюваного), були опубліковані не пізніше як за 15 робочих днів до початку аукціону, місцевий господарський суд не звернув увагу на встановлений в оголошенні строк на подачу заявки на участь в аукціоні та сплату гарантійного внеску, який, зокрема, для оспорюваного аукціону було встановлено в 5 робочих днів із часом прийому заявок на протязі чотирьох годин протягом дня.
224. Водночас апеляційний господарський суд взагалі не надав оцінки доводам заяви в цій частині.
225. Слід звернути увагу на те, що встановлений організатором аукціону в оголошенні строк у 5 робочих днів (із часом прийому заявок з 09:00 до 13:00) не сприяє можливості залучення до участі в аукціоні якомога широкого кола потенційних покупців та забезпеченню гарантування існування реальної конкуренції між учасниками аукціону.
226. З урахуванням наведеного суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у потенційних учасників було достатньо часу для подання заявок на участь в аукціоні, який зроблений, у тому числі, із посиланням на відсутність у справі відомостей щодо потенційних учасників, які не змогли взяти участь в оскарженому аукціоні, адже наведене жодним чином не спростовує факту обмеженості встановленого організатором аукціону строку на подання потенційними покупцями (учасниками) заявок на участь в аукціоні та можливості його впливу на: 1) обізнаність широкого кола осіб стосовно наявної пропозиції з продажу майна боржника, 2) їх участь в аукціоні, 3) реалізацію майна боржника за максимально високою ціною.
Щодо наявності / відсутності підстав для недопуску АТ ″Асвіо банк″ до участі в оспорюваному аукціоні з огляду на недоплату ним 65 коп. гарантійного внеску
227. За частиною третьою статті 60, частиною другою статті 61 Закону про банкрутство до заяви на участь в аукціоні, зокрема, повинна додаватися копія документа про сплату гарантійного внеску. Розмір гарантійних внесків становить десять відсотків початкової вартості.
228. Замовнику та організатору забороняється встановлювати вимоги, вчиняти дії чи виявляти бездіяльність, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію. Усім учасникам аукціону гарантується рівний доступ до будь-якої інформації про майно, виставлене для продажу, а також про хід підготовки та проведення аукціону (частина восьма статті 49 Закону про банкрутство).
229. Відповідно до частини другої статті 98 Закону про банкрутство арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний, зокрема, неухильно дотримуватися вимог законодавства.
230. Під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство (частина третя статті 98 Закону про банкрутство).
231. Тобто реалізація арбітражним керуючим своїх прав та вжиті ним заходи під час виконання повноважень у справі про банкрутство мають відповідати меті, з якою йому надаються відповідні права та обов'язки у справі про банкрутство.
232. Як зазначалося вище, 17 жовтня 2019 року організатор аукціону на вебсайтах ВГСУ (о 14:45) та Мін’юсту (о 15:11) опублікував оголошення про проведення 18 листопада 2019 року оспорюваного аукціону з продажу майна боржника – основних засобів (нерухомості, незавершеного будівництва, транспортних засобів, будівельних матеріалів тощо), у якому визначена загальна вартість відчужуваного майна боржника в розмірі 495 886 376,50 грн. Термін прийому заявок на участь в аукціоні вказано до 13:00 24 жовтня 2019 року.
233. Суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до інформації, яка була викладена в оголошенні про проведення аукціону, розмір гарантійного внеску становив десять відсотків початкової вартості лоту і складав 49 588 637,65 грн.
234. Із установлених обставин справи вбачається, що АТ "Асвіо банк" як гарантійний внесок сплатило 49 588 637,00 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку, яка наявна в матеріалах справи.
235. 22 жовтня 2019 року АТ "Асвіо банк" подало заяву на участь в аукціоні, за наслідком розгляду якої 12 листопада 2019 року організатором аукціону було прийнято рішення про недопуск його до участі в оспорюваному аукціоні через недоплату ним гарантійного внеску в розмірі 65 коп.
236. 18 листопада 2019 року відбувся оспорюваний аукціон, за наслідком якого переможцем аукціону визнано ТОВ ″Палп Мілл Прінт″, якому відчужено майно боржника за ціною 49 588 637,20 грн.
237. Суд вчергове акцентує увагу, що відчуження майна банкрута за найвищою ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, можливе за умови залучення до участі в аукціоні якомога більшої кількості потенційних покупців.
238. Ліквідатор боржника з урахуванням положень статті 98 Закону про банкрутство зобов'язаний використати всі свої повноваження при реалізації майна боржника таким чином та у спосіб, який унеможливлює обмеження потенційної кількості учасників аукціону та забезпечує його відчуження за найвищою ціною (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № Б8/078-12 (911/3091/21)).
239. Положення статті 49 Закону про банкрутство не встановлюють обов’язку організатора аукціону чи замовника аукціону, яким є ліквідатор, повідомляти потенційних учасників про недоліки поданих заяв на участь в аукціоні, а за статтею 61 Закону про банкрутство до участі в аукціоні допускаються заявники, що подали заяви на участь в аукціоні і документи, що додавалися до них, які відповідають вимогам, встановленим цим Законом і вказаним у повідомленні про проведення торгів.
240. Утім, діючи добросовісно та розсудливо, ліквідатор задля відчуження майна боржника за найвищою ціною має сприяти можливості залучення до участі в аукціоні якомога ширшого кола потенційних покупців і, як 
наслідок, – реалізувати майно боржника за максимальною ціною.
241. Проте, як свідчать установлені обставини справи, ліквідатор боржника Куліченко М. В. під час проведення оспорюваного аукціону наведене не врахував та, незважаючи на: 1) звернення АТ "Асвіо банк" із заявою про участь в аукціоні 22 жовтня 2019 року, тоді як в опублікованому 17 жовтня 2019 року на вебсайтах ВГСУ та Мін’юсту оголошенні граничний строк для подачі заявок був визначений до 13:00 24 жовтня 2019 року, 2) недоплату гарантійного внеску в сумі 65 коп. при сплачених 49 588 637,00 грн замість 49 588 637,65 грн, 3) відсутність інших недоліків, окрім недоплати 65 коп. суми гарантійного внеску, які могли бути підставою для відмови в допуску до участі в аукціоні, 4) наявність у 
АТ "Асвіо банк", зважаючи на виконання ним всіх вимог Закону про банкрутство, за винятком недоплати  65 коп. гарантійного внеску, наміру взяти участь в аукціоні, 5) обов’язок ліквідатора сприяти залученню максимальної кількості учасників аукціону, не створювати перешкод потенційним учасникам в участі аукціоні – не повідомив АТ "Асвіо банк" (не вжив заходів щодо повідомлення), за наявності часу на усунення недоліків (заява подана за два дні до спливу граничного строку подачі), про наявні недоліки поданої ним заяви про участь в аукціоні з продажу майна боржника, внаслідок чого йому організатором аукціону відмовлено в допуску до участі в аукціоні.
242. За цих умов з урахуванням 1) встановлення організатором аукціону досить незначного строку для подачі потенційними учасниками заявок на участь в аукціоні – п’ять робочих днів із часом прийому заявок протягом 4 год у день (з 09:00 до 13:00), 2) недобросовісності поведінки організатора аукціону та ліквідатора боржника, які попри відсутність встановленої Законом про банкрутство заборони на повідомлення потенційного учасника про недоліки поданої заяви, задля забезпечення можливості участі в аукціоні більшої кількості учасників та реалізації майна за максимальною ціною не повідомили 
АТ "Асвіо банк" про їх наявність − недопуск банку як потенційного учасника, який недоплатив 65 коп. гарантійного внеску (сплатив 49 588 637,00 грн замість 49 588 637,65 грн),до участі в оспорюваному аукціоні не може вважатися розумним, таким, що унеможливлював обмеження залучення до участі у справі якомога більшої кількості потенційних покупців та мав на меті відчуження майна боржника за максимально високою ціною. 
243. До того ж за наслідком проведення оспорюваного аукціону майно боржника було реалізоване практично в сумі визначеного в оголошенні про проведення аукціону розміру гарантійного внеску – 49 588 637,20 грн (на 45 коп. менше суми гарантійного внеску), тоді як початкова вартість майна боржника була визначена в сумі 495 886 376,50 грн, що опосередковано додатково підтверджує відсутність у діях ліквідатора будь-якого сприяння можливості залучення до участі в аукціоні більш широкого кола потенційних покупців, що мало своїм результатом негативний вплив на ціну реалізації майна – відчуження майна за мінімальною ціною.
Щодо порушення засад рівності та дискримінації учасників аукціону, інших порушень порядку проведення аукціону
244. Згідно із частиною восьмою статті 49 Закону про банкрутство замовнику та організатору забороняється встановлювати вимоги, вчиняти дії чи виявляти бездіяльність, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію.
245. За положеннями частин першої, другої статті 61 Закону про банкрутство рішення організатора аукціону про допуск заявників до участі в торгах / про відмову в допуску заявника до участі в аукціоні приймаються за наслідками розгляду представлених заяв на участь в аукціоні.
246. Організатор аукціону протягом п’яти днів з дня підписання протоколу про визначення учасників аукціонів повідомляє всіх заявників про результати розгляду представлених заяв на участь в аукціоні шляхом відправлення заявникам у письмовій чи електронній формі копій цього протоколу (частина четверта статті 61 Закону про банкрутство).
247. Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що 17 жовтня 2019 року організатор аукціону на вебсайтах ВГСУ та Мін’юсту опублікував оголошення про проведення 18 листопада 2019 року оспорюваного аукціону з терміном подачі заявок на участь в аукціоні до 13:00 24 жовтня 2019 року.
248. 12 листопада 2019 року організатор аукціону розглянув подані потенційними учасниками заяви на участь в аукціоні за наслідком чого, як установив суд першої інстанції під час первинного розгляду справи, 15 листопада 2019 року направив заявникам (потенційним покупцям) на електронні адреси повідомлення про прийняте рішення за наслідком розгляду представлених ними заяв на участь в аукціоні.
249. Розгляд організатором аукціону представлених заяв потенційних учасників аукціону через 18 днів після закінчення строку подання заяви та надіслання потенційним учасникам рішення за наслідком розгляду їх заяв за три календарних дні (15 листопада 2019 року – п’ятниця) напередодні вихідних днів до проведення оспорюваного аукціону (18 листопада 2019 року – понеділок) є дискримінаційними діями, вчиненими організатором аукціону з метою обмеження кола потенційних учасників аукціону.
250. Такі дії за своїм наслідком на практиці унеможливлюють реалізацію механізму скасування аукціону організатором, адже згідно з положеннями частини першої статті 54 Закону про банкрутство організатор аукціону має право відмовитися від проведення аукціону не пізніше ніж за десять днів до його початку. Подібне свідчить про недотримання організатором аукціону вимог частини восьмої статті 49 Закону про банкрутство.
251. Окрім того, з установлених обставин справи та предмета вимог заявників убачається, що сформований ліквідатором лот продажу поєднував у собі різної природи (призначення) та територіального розміщення майно (нерухомість, незавершене будівництво, транспортні засоби, будівельні матеріали тощо), що не сприяло залученню до участі в аукціоні більш широкого кола учасників та формуванню високої ціни продажу майна.
252. Однак ліквідатор боржника, незважаючи на те, що сформоване ним у складі одного лота майно не було відчужено за результатом призначеного аукціону на 31 жовтня 2019 року, який не відбувся через відсутність учасників, продовжив реалізацію майна боржника, поєднаного у складі цього ж лота, шляхом виставлення його на продаж на повторному аукціоні, призначеному 
на 11 листопада 2019 року (не відбувся через відсутність учасників), та другому повторному аукціоні (оспорюваний аукціон).
253. Такі дії ліквідатора спричинили негативні наслідки у вигляді звуження кола потенційних учасників аукціону з продажу майна банкрута, а отже, реалізації основної мети проведення аукціону з продажу майна банкрута – відчуження майна за максимально високою ціною, яка в цьому разі не була досягнута навіть наближено, оскільки майно боржника було відчужено за ціною на 45 коп. менше розміру гарантійного внеску 49 588 637,20 грн при оціночній вартості 774 822 463,31 грн, тобто в 14 разів менше оціночної вартості. А тому формування ліквідатором лоту шляхом поєднання в ньому майна з високою реалізаційною мобільністю майна та майна вужчого вжитку не може бути визнане таким, що відповідає принципам розсудливості дій ліквідатора, оскільки не призводить до отримання найвищої ціни за це майно (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі N 910/2526/14, від 13 лютого 2020 року у справі № 4/86-Б-10).
254. Отже, наведене свідчить про допущення під час підготовки, організації оспорюваного аукціону з реалізації майна ПрАТ "Білц-інформ″ низки порушень, які у своїй сукупності спричинили негативні наслідки у вигляді звуження кола потенційних учасників аукціону з продажу майна банкрута і, як наслідок, недосягнення основної мети проведення аукціону з продажу майна банкрута – його відчуження за найвищою ціною.
255. З огляду на викладене апеляційний господарський суд правомірно скасував рішення суду першої інстанції про відмову в частині вимог заяв АТ "Асвіо банк", 
АТ ″Укрексімбанк″ та обґрунтовано визнав недійсними рішення організатора аукціону щодо недопуску АТ ″Асвіо банк″ до аукціону та результати оспорюваного аукціону з продажу майна боржника.
256. Водночас, Велика Палата Верховного Суду вважає помилковою відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні вимог заяви АТ ″Укрексімбанк″ у частині визнання недійсними укладених з переможцем аукціону договорів купівлі-продажу за результатом оспорюваного аукціону з продажу майна боржника.
257. Суд звертає увагу, що частиною третьою статті 55 Закону про банкрутство прямо передбачено, що результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними, а тому визнання результатів аукціону недійсними тягне визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу, тобто відновлення прав боржника на реалізоване з торгів майно та в подальшому організацію нового аукціону, за результатами якого майно буде продане за найвищою ціною 
(див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 
від 08 лютого 2023 року у справі № 909/548/16 (909/31/22)).
258. За наведеного, у разі встановлення наявності підстав для визнання недійсними результатів аукціону суд не може обмежуватися лише констатацією недійсності результатів аукціону та з урахуванням абзацу другого частини третьої статті 55 Закону про банкрутство за наслідком визнання результатів аукціону з продажу майна боржника недійсними має задовольняти вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна боржника, укладеного з переможцем аукціону.
Щодо застосування двосторонньої реституції
259. Також, із урахуванням наведених вище висновків у цій постанові, підлягає задоволенню судом вимога АТ ″Укрексімбанк″ про зобов’язання ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ передати (повернути) ПрАТ ″Бліц-інформ″ нерухоме та рухоме майно, що було реалізовано на оспорюваному аукціоні, яка фактично є реституційною вимогою, заявленою за наслідками визнання судом недійсними укладених за результатом оспорюваного аукціону договорів купівлі-продажу майна боржника.
260. Водночас, оскільки зі змісту встановлених судами попередніх інстанцій обставини справи вбачається виконання сторонами оспорюваних договорів купівлі-продажу майна та відсутність обставин, які б унеможливлювали двосторонню реституцію, а сторони про них не стверджували, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, задовольняючи позовну вимогу про зобов’язання ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ передати (повернути) 
ПрАТ ″Бліц-інформ″ нерухоме та рухоме майно, що було реалізовано на оспорюваному аукціоні, суд має також стягнути з ПрАТ ″Бліц-інформ″ на користь ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ (переможець аукціону) сплачені переможцем аукціону кошти в сумі 49 588 637,20 грн за договорам купівлі-продажу майна боржника, які визнані судом недійсним. Тобто застосувати двосторонню реституцію як необхідний наслідок визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна боржника та задоволення реституційної вимоги заяви АТ ″Укрексімбанк″.
Щодо решти вимог заяви АТ ″Укрексімбанк″
Щодо визнання недійсними свідоцтв про придбання нерухомого майна на аукціоні 
261. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви 
АТ ″Укрексімбанк″ в частині вимог про визнання недійсними свідоцтв про придбання нерухомого майна на аукціоні.
262. Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України ″Про нотаріат″ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем (переможцем аукціону), але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.
263. За підпунктами 4.1, 4.2 пункту 4 глави 12 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) придбання нерухомого майна на аукціоні при його продажі в провадженні у справі про банкрутство оформлюється нотаріусом відповідно до статті 75 Закону про банкрутство за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва за умови надання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до статті 50 Закону про банкрутство. Свідоцтво про придбання майна на аукціоні видається нотаріусом на підставі акта про передання права власності на придбане майно, що підписується сторонами, та протоколу про проведення аукціону, складеного організатором аукціону.
264. Тобто нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна на аукціоні, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення аукціону (див. близькі за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
265. З огляду на викладене, визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19,постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 16/89).
Щодо визнання за боржником права власності на об’єкти нерухомого майна
266. Так само відсутні підстави для задоволення заяви АТ ″Укрексімбанк″ в частині визнання за боржником права власності на об’єкти нерухомого майна, оскільки визнання недійсними результатів аукціону й укладених за його наслідком договорів купівлі-продажу майна боржника та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом зобов’язання переможця аукціону повернути боржнику відчужене на оспорюваному аукціоні майно, в повній мірі приводить до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, зокрема визнання права власності на майно.
Щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих за результатами проведеного аукціону
267. Відсутні також підстави для задоволення вимог заяви АТ ″Укрексімбанк″ у частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих за результатами проведеного аукціону, виходячи з таких міркувань.
268. Згідно із частиною третьою статті 26 Закону України ″Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень″ (у редакції, чинній на момент нового розгляду справи судами) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком:
− державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових 
прав, − відповідні права чи обтяження припиняються (абзац 2);
− державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових 
прав, − відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав (абзац 3).
269. Звідси, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними результатів аукціону та укладених з переможцем аукціону договорів купівлі-продажу майна боржника, права та обтяження, а саме право власності боржника та обтяження іпотекою майна боржника, повертаються у попередній стан.
270. За наведеного, визнання недійсними у судовому порядку результатів оспорюваного аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника є достатнім способом захисту порушених прав боржника та правовою підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. подібний висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 712/4755/21).
Щодо відступу від попередніх висновків Верховного Суду
271. Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень вказала, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.
272. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у законодавстві України відсутній принцип, згідно з яким пізніший висновок Верховного Суду відміняє його попередній висновок. Єдиний механізм узгодження правозастосування, який передбачає процесуальний закон, – це механізм відступу від висновку щодо застосування норм права, зокрема на користь висновку Великої Палати Верховного Суду у разі, якщо йому суперечить висновок касаційного суду.
273. Задля гарантування юридичної визначеності Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання 
(див. подібний правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18, від 26 травня 2020 року у справі 
№ 638/13683/15-ц, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17).
274. З огляду на викладені вище висновки Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням особливостей процедури банкрутства та способів захисту учасників справи про банкрутство, вважає за необхідне відступити від висновків, сформульованих у постанові від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21), щодо неефективності вимог про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу як способу захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах, зазначивши таке.
275. Під час розгляду спору щодо відчуженого на аукціоні у справі про банкрутство майна у з’ясуванні питання ефективності обраного способу захисту порушених прав необхідним є урахування характеру та природи правовідносин між сторонами на момент виникнення спору.
276. У правовідносинах з повернення відчуженого майна на аукціоні у справі про банкрутство відновлення порушеного права позивача здійснюється у різні способи, зокрема:
− якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство майно боржника перебуває у власності боржника, то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред’явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону;
- якщо за результатами аукціону з переможцем укладено договір купівлі-продажу то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред’явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону й укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції (у випадку повернення майна, що перебуває у власності переможця аукціону); 
− якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство відчужено майно, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна здійснюється шляхом пред’явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.
277. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній з яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, 
від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22).
278. Незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (схожий за змістом правовий висновок міститься у її постановах від 30 січня 2019 року 
у справі № 755/10947/17, від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17, 
від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21), від 04 жовтня 
2023 року у справі № 906/1026/22).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
279. Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
280. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК України).
281. Відповідно до частини першої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
282. З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги АТ ″Укрексімбанк″, зміну мотивувальної частини постанови Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року у справі № 910/2592/19 шляхом її викладення в редакції цієї постанови, скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року у справі № 910/2592/19 у частині відмови 
АТ "Укрексімбанк" у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна боржника, укладених за результатом оспорюваного аукціону та зобов’язання ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ передати (повернути) ПрАТ ″Бліц-інформ″ нерухоме та рухоме майно, що було реалізовано на оспорюваному аукціоні з прийняттям в цій частині нового судового рішення про задоволення позову. В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року у справі № 910/2592/19 Велика Палата Верховного Суду залишає без змін.
283. Водночас касаційні скарги ТОВ ″Палп Мілл Прінт″, ТБ ″Українська міжрегіональна спеціалізована″, ТОВ ″Перевага-Фінанс″, ліквідатора 
ПрАТ ″Бліц-інформ″ Куліченка М. В. суд залишає без задоволення.
Щодо розподілу судових витрат
284. Відповідно до статті 315 ГПК України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
285. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав,  − на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
286. Системний аналіз положень статей 126, 129 ГПК України свідчить, що витрати, пов'язані з розглядом справи за відсутності прямої вказівки в процесуальному законі щодо покладення таких витрат на іншу особу, можуть бути покладені за результатами вирішення спору лише на сторони такого спору (див. подібний висновок, викладений в додаткових ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі 
№ 911/2902/19, від 02 червня 2021 року у справі № 906/977/19, ухвалі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 5017/2833/2012, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 
17 серпня 2020 року у справі № 925/1067/19, від 13 жовтня 2020 року у справі 
№ 911/2115/19, від 14 липня 2021 року у справі N 904/1169/17).
287. Сторонами спору про визнання аукціону та його результатів недійсними, який розглядається судом в межах провадження у справі про банкрутство є продавець, переможець аукціону та організатор цього аукціону 
(див. висновок, сформований у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 14/325 "б", 
від 18 серпня 2020 року у справі № 5023/4363/12 та постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 5006/5/39б/2012).
288. Ураховуючи, що за результатом розгляду касаційної скарги 
АТ ″Укрексімбанк″ Великою Палатою Верховного Суду скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року у справі 
№ 910/2592/19 у частині вимог про визнання недійсними договорів купівлі продажу майна боржника, укладених за результатом оспорюваного аукціону та застосування наслідків недійсності правочину з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, витрати банку зі сплати судового збору за подання позову, апеляційних та касаційних скарг, підлягають покладенню на ПрАТ ″Бліц-інформ″ (продавець) та ТОВ ″Палп Мілл Прінт″ (покупець, переможець аукціону).
Висновки щодо застосування норм матеріального права
Щодо правової природи торгів з продажу майна боржника, стосовно якого здійснюється провадження у справі про банкрутство (статті 49, 50 Закону про банкрутство, статті 650, 655, 656 ЦК України)
289. Правова природа реалізації у справі про банкрутство майна боржника на торгах у формі аукціону полягає у продажі цього майна, тобто у забезпеченні переходу прав власності на нього до покупця – переможця торгів (аукціону), невід’ємною і завершальною стадією якого є оформлення результатів продажу (аукціону) договором купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів (аукціону). Подібна природа продажу майна з торгів (аукціону) дає підстави для можливості визнання (за наявності підстав) результатів таких торгів (аукціону) недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, у тому числі й на підставі норм цивільного законодавства.
290. Процедура проведення аукціону у справі про банкрутство складається з: 
1) передпідготовки проведення аукціону (призначення ліквідатора, отримання згоди заставного кредитора на реалізацію заставного майна, вибір організатора аукціону, оформлення проєкту договору на проведення аукціону), 2) підготовки до проведення аукціону (укладення договору з організатором аукціону, публікація оголошення, прийняття заяв на участь в аукціоні, внесення гарантійних внесків учасників аукціону), 3) проведення аукціону, 4) оформлення його результатів. Тобто процедура проведення аукціону на практиці об’єднує в собі, зокрема, етапи: 1) передпідготовки, підготовки, організації та проведення аукціону з продажу майна боржника; 2) оформлення результатів аукціону, який 
з-поміж іншого передбачає складання протоколу за результатом проведеного аукціону та укладення договору купівлі-продажу майна боржника з подальшою передачею майна переможцю торгів (аукціону). Порушення встановлених законодавством правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; 
правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними за статтею 55 Закону про банкрутство,що тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.
Щодо кола осіб, які можуть звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника (стаття 55 Закону про банкрутство)
291. До осіб, які можуть звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону з реалізації майна боржника в порядку, визначеному Законом про банкрутство, належать, зокрема: 1) боржник (зокрема, арбітражний керуючий від імені боржника), 2) кредитори, 3) зареєстровані учасники аукціону, 4) особи, які вважають себе власником майна, що виставляється на аукціон, 5) уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, 6) особа, яка не є "зареєстрованим учасником аукціону" і водночас щодо якої організатором торгів не прийнято жодного з рішень, передбачених приписами статті 61 Закону про банкрутство (зокрема, про відмову в допуску заявника до участі в аукціоні) у разі встановлення в судовому порядку обставин здійснення такою особою усіх передбачених Законом про банкрутство дій щодо набуття статусу ″зареєстрованого учасника аукціону″ 
та вчинення перешкод з боку організатора аукціону в участі такої особи в аукціоні, 7) особи, які не були допущені до участі в аукціоні (за умови попереднього або одночасного оскарження ними рішення організатора аукціону про визначення учасників аукціону та встановлення судом за результатом оскарження порушення статті 61 Закону про банкрутство в частині допуску до участі в аукціоні). 
Щодо ефективності способу захисту про визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника у справі про банкрутство (статті 15, 16 ЦК України, стаття 20 ГК України, стаття 55 Закону про банкрутство, статті 387, 388 ЦК України)
292. Під час розгляду спору щодо відчуженого на аукціоні у справі про банкрутство майна боржника у з’ясуванні питання ефективності обраного способу захисту порушених прав необхідним є урахування характеру та природи правовідносин між сторонами на момент виникнення спору.
293. У правовідносинах з повернення відчуженого майна на аукціоні у справі про банкрутство відновлення порушеного права позивача здійснюється у різні способи, зокрема:
− якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство майно боржника перебуває у власності боржника, то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред’явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону;
- якщо за результатами аукціону з переможцем укладено договір купівлі-продажу то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред’явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону й укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції (у випадку повернення майна, що перебуває у власності переможця аукціону); 
− якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство відчужено майно, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна здійснюється шляхом пред’явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.
Щодо правових наслідків визнання результатів аукціону та договору 
купівлі-продажу майна боржника недійсними (стаття 216 ЦК України, частина третя статті 55 Закону про банкрутство)
294. Тлумачення статті 216 ЦК України дозволяє стверджувати, що позивач – особа, якій належить право на оскарження результатів аукціону у справі про банкрутство, заявляючи за наслідком визнання недійсними результатів оспорюваного аукціону та договору купівлі-продажу вимогу про повернення боржнику переданого за недійсним правочином майна або відшкодування вартості майна, фактично заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію навіть у тому випадку, коли буквально позивач вимагає лише повернення йому майна, відчуженого за недійсним правочином, оминаючи мовчанням питання повернення відповідачу отриманого за таким правочином самим позивачем. У цьому випадку переможець аукціону є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування його вартості.
Керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальності ″Палп Мілл Прінт″, Товарної біржі ″Українська міжрегіональна спеціалізована″, Товариства з обмеженою відповідальністю ″Перевага-фінанс″, ліквідатора Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″ Куліченка Максима Валерійовича залишити без задоволення.
2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства ″Державний експортно-імпортний банк України″ задовольнити частково.
3. Змінити мотивувальну частину постанови Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 2023 року у справі № 910/2592/19 шляхом її викладення в редакції цієї постанови.
4. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 квітня 
2023 року у справі № 910/2592/19 скасувати в частині відмови Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні), укладених між Приватним акціонерним товариством ″Бліц-інформ″ та Товариством з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″ за результатами проведення 18 листопада 2019 року другого повторного аукціону з продажу майна Приватного акціонерного товариства 
″Бліц-інформ″, зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″ передати (повернути) Приватному акціонерному товариству 
″Бліц-інформ″ нерухоме та рухоме майно, що було реалізовано на оспорюваному аукціоні, ухваливши в цій частині нове судове рішення.
5. Визнати недійсними договори купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні), укладені між Приватним акціонерним товариством 
″Бліц-інформ″ та Товариством з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″ за результатами проведення 18 листопада 2019 року другого повторного аукціону з продажу майна Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″, а саме:
− договір купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 
28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3269, від 28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3276, від 28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3272, від 28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3273, від 28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3275, від 28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3315, від 28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3270, від 28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3274, від 28 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 3271;
− договір купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 
28 листопада 2019 року № 1128/01БДА-19/01БВ;
− договір купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 
28 листопада 2019 року (майно, що відчужується – дебіторська заборгованість).
6. Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″ (ідентифікаційний код 41790727) передати (повернути) Приватному акціонерному товариству ″Бліц-інформ″ (ідентифікаційний код 20050164) нерухоме та рухоме майно, що було реалізовано на другому повторному аукціоні з продажу майна Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″, проведеному 18 листопада 2019 року Товарною біржею ″Українська міжрегіональна спеціалізована″ за адресою: м. Київ, вул. Мурманська, 7, оголошення та/або інформація про який була оприлюднена на офіційному вебсайті Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України (публікації № 63576, 64168).
7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″ (вул. Кіото, 25, м. Київ, 02156, ідентифікаційний код 20050164) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″ (вул. Гагаріна, 16, офіс 26, 
м. Бровари, Київська область, 07400, ідентифікаційний код 41790727) сплачені 
як переможцем аукціону кошти в сумі 49 588 637,20 грн (сорок дев’ять мільйонів п’ятсот вісімдесят вісім тисяч шістсот тридцять сім гривень 20 копійок) за договорами купівлі-продажу майна боржника, які визнані судом недійсними.
8. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 
04 квітня 2023 року у справі № 910/2592/19 залишити без змін.
9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ″Палп Мілл Прінт″ 
(вул. Гагаріна, 16, офіс 26, м. Бровари, Київська область, 07400, ідентифікаційний код 41790727) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України″ (вул. Антоновича, 127, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 00032112) 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) за подання позову до суду, 6 306,00 грн (шість тисяч триста шість гривень 00 копійок) відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг, 8 408,00 грн (вісім тисяч чотириста вісім гривень 00 копійок) відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання касаційних скарг.
10. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ″Бліц-інформ″ (вул. Кіото, 25, м. Київ, 02156, ідентифікаційний код 20050164) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України″ (вул. Антоновича, 127, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 00032112) 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) за подання позову до суду, 6 306,00 грн (шість тисяч триста шість гривень 00 копійок) відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг, 8 408,00 грн (вісім тисяч чотириста вісім гривень 
00 копійок) відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання касаційних скарг.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя-доповідач	В. Ю. Уркевич	
Судді:	 	О. О. Банасько	 	О. В. Кривенда  	
 	 	О. Л. Булейко	 	М. В. Мазур	
 	 	Ю. Л. Власов	 	С. Ю. Мартєв	
 	 	М. І. Гриців  	 	К. М. Пільков	
 	 	Ж. М. Єленіна  	 	С. О. Погрібний	
 	 	І. В. Желєзний 	 	О. В. Ступак	
 	 	Л. Ю. Кишакевич	 	І. В. Ткач	
 	 	В. В. Король  	 	Є. А. Усенко	
 	 	С. І. Кравченко	 	Н. В. Шевцова	
Відповідно до частини третьої статті 314 ГПК України постанову оформив 
суддя Банасько О. О.