УХВАЛА
08 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 335/4107/15-ц
провадження № 61-2750ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузьмінов Дмитро Валерійович, на ухвалу Запорізького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Онищенка Е. А., Крилової О. В., від 30 січня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 
від 29 листопада 2018 року залучено правонаступника позивача 
ПАТ «Європейський газовий банк» - ОСОБА_2 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 як правонаступником ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором від 19 квітня 2012 року № 557-190412 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д. В. 27 лютого 2009 року за реєстровим № 268.
За рахунок предмета іпотеки задоволено вимоги ОСОБА_2 щодо заборгованості за кредитним договором від 19 квітня 2012 року 
№ 557-190412 у розмірі 1 268 815,42 грн, у тому числі, заборгованості за процентами у розмірі 667 383,86 грн, пені - 601 431,56 грн.
Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири 
АДРЕСА_1 , шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України 
«Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишено без змін.
28 грудня 2023 року ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, звернулась із апеляційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року залишено без руху для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення з наданням доказів поважності причин його пропуску.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року відмовлено.
22 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьмінов Д. В. подав касаційну скаргу на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2024 року у справі № 335/4107/15-ц.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 26 лютого 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Луспеник Д. Д.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 14 березня 2024 року, у зв`язку із самовідводом суддів Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., суддею-доповідачем у справі визначено суддю Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Гулько Б. І.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 18 березня 2024 року, у зв`язку із самовідводом судді Коломієць Г. В., суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Гулько Б. І.
За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, просить оскаржуване судове рішення скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд при постановленні оскаржуваної ухвали від 30 січня 2024 року не врахував поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження особою, яка не брала участі у справі. 
Заявник вважає, що процесуальне законодавство пов`язує обчислення строку на подання апеляційної скарги виключно з моментом отримання копії оскаржуваного судового рішення, що передбачено статтею 354 ЦПК України, а тому особа, яка не брала участі у справі, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Крім того, звертає увагу на те, що апеляційний суд не врахував висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом частини другої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
Згідно зі статтею 354 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення суду першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги у розглядуваній справі) до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
У відповідності до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення визначених строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України 
суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження 
у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву 
про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги), незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини 
(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).
Апеляційним судом встановлено, що повний текст рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року складено 26 грудня 2018 року.
Апеляційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала 28 грудня 
2023 року.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин для поновлення строку на подачу апеляційної скарги.
На виконання вимог ухвали суду від 11 січня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що 15 грудня 2023 року ОСОБА_1 , як особа, яка 
не брала участі у справі, звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії рішення цього суду від 18 грудня 2018 року у розглядуваній справі. 
27 грудня 2023 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано їй копії судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а також надано відповідь про відмову у надані можливості ознайомитись із матеріалами справи. Видавши копії судових рішень, які були прийняті у цій справі, суд першої інстанції визнав факт вирішення питання про її права прийнятими у справі рішеннями. Зазначає, що положення частини першої статті 352, статті 354 ЦПК України не передбачено випадків обчислення строків оскарження рішення суду особою, яка не брала участі у справі, у зв`язку з чим слід керуватися тим, що особа, яка не брала участі у справі, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана впродовж 30 днів з дня отримання рішення суду, що відповідає загальному принципу обчислення цих строків. 
Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 грудня 2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просила забезпечити свій позов (який у подальшому 24 грудня 2020 року був поданий до суду) до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, шляхом зупинення реалізації на електронних торгах ДП «СЕТАМ» квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , а також шляхом накладення арешту на майно - вказану квартиру та заборону будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб та реєстрацію права власності на це нерухоме майно.
У своїй заяві про забезпечення позову в справі № 335/10706/20 
ОСОБА_1 зокрема зазначала, що 11 грудня 2019 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №  335/4107/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 557-190-412 від 19 квітня 2012 року та 
02 листопада 2020 року приватним виконавцем Шавлуковою З. А. було передано зазначену квартиру на реалізацію до ДП «СЕТАМ». Проведення торгів призначено на 04 січня 2021 року.
За таких обставин апеляційний суд констатував, що  ОСОБА_1 щонайменше станом на 16 грудня 2020 року було достовірно відомо про наявність оскаржуваних судових рішень у справі № 335/4107/15-ц, натомість вона понад три роки (до 28 грудня 2023 року) не зверталась до апеляційного суду.
Апеляційним судом правильно враховано висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 2-2656/2006 (провадження № 61-13532св19).
Оскаржена ухвала апеляційного суду не суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі 
№ 2-3887/2009, з огляду на те, що у розглядуваній справі, на відміну від справи № 2-3887/2009, апеляційний суд встановив, що про наявність оскаржуваних судових рішень апелянту ( ОСОБА_1 ) було відомо щонайменше із грудня 2020 року, однак з апеляційною скаргою вона звернулась лише через три роки у грудні 2023 року.
При цьому ОСОБА_1 ні апеляційному суду, ні в касаційній скарзі не навела поважних причин такого тривалого зволікання із поданням апеляційної скарги.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення 
від 14 жовтня 2003 року).
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За встановлених обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави, якими ОСОБА_1 обґрунтувала причини пропуску процесуального строку, встановленого законом, є неповажними і носять суб`єктивний характер.
Суд апеляційної інстанції надавав заявниці достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема для подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням поважних причин пропуску такого строку і наданням доказів на їх підтвердження.
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права при постановленні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою.
 
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузьмінов Дмитро Валерійович, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2024 року у справі № 335/4107/15-ц.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                        В. В. Шипович
        І. Ю. Гулейков 
        Б. І. Гулько