УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2024 року
м. Київ
справа № 751/5423/23
провадження № 51-2031 cк 24
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, 
встановив:
За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання час його тримання під вартою в період з 30 травня 2023 року по 07 серпня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо арешту та долі речових доказів. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він в умовах воєнного стану, 30 травня 2023 року, близько 11:00, перебуваючи біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_1 , умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом обману, представившись помічником лікаря, отримав від потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5000 доларів США. 
В подальшому, потерпіла ОСОБА_6 , зрозумівши, що стала жертвою шахрайської схеми, почала вимагати повернення грошових коштів, однак ОСОБА_5 почав тікати, таким чином намагався відкрито заволодіти грошовими коштами в сумі 5000 доларів США, що станом на 30 травня 2023 року відповідно до інформації НБУ в еквіваленті Національної валюти становить 182 850 грн, проте не довів кримінальне правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий перехожим.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення стосовно нього в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та застосувати до нього положення статей 69, 75 КК. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що суди, під час призначення засудженому покарання, не повною мірою зважили на особу засудженого, який щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Крім того, не враховано судами характеристику з місця проживання, а також те, що з боку потерпілої відсутні будь-які претензії матеріального або морального характеру.  
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно положень ст. 12 КК є тяжким злочином, фактичні обставини скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, його молодий вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище, а також його ставлення до скоєного злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК, суд вважав за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. Підстав для застосування щодо ОСОБА_5 статей 69, 75 КК судом не встановлено.
Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , доводи якої є майже аналогічними доводам касаційної скарги, ствердив про те, що обрана судом міра покарання обвинуваченому відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого судового рішення.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що судами не враховано пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, слід зазначити наступне.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Так, суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого суду щодо відсутності обставин, які пом`якшують покарання, навів належні мотиви такого рішення, де констатував, що з боку засудженого ОСОБА_5 не вбачається щирого осуду своєї протиправної поведінки та готовності нести кримінальну відповідальність та відповідне покарання, а формальне визнання ним вини під тиском зібраним доказів у справі не свідчить про його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів.
Підстав стверджувати про наявність сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування як обставини, яка пом`якшує покарання, колегія суддів апеляційного суду також не встановила, оскільки під активним сприянням розкриттю злочинів слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним та ініціативним.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_5 , адже він був затриманий і викрадене ним майно було виявлено та вилучено завдяки активним діям свідків, які його наздогнали. Тому, встановлення органом досудового розслідування та судом обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення абсолютно не залежали від волі та бажання обвинуваченого. 
Зважаючи на наведене, призначене ОСОБА_5   покарання за ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 186 у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, відповідає вимогам ст. 65 КК, за своїм видом та розміром є пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. 
Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині призначеного покарання ОСОБА_5 , не спростовують висновків попередніх судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2024 року щодо   ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_7                                               ОСОБА_2                                     ОСОБА_3