ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2024 р.           Справа№ 910/20250/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 25.04.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 (повний текст рішення складено 16.02.2023)
у справі № 910/20250/21 (суддя Котков О.В..)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін»
до 1)  ОСОБА_3 
2) Сібекс Альянс ЛТД
3)  ОСОБА_4 
4)   ОСОБА_1 
5)  ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів-1, 2 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів-3,4 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторія Вікторівна
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна
про визнання права іпотекодержателя
В С Т А Н О В И В :
08 грудня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" (позивач) надійшла позовна заява №13/04-1 від 06.12.2021 року до ОСОБА_3 (відповідач-1), Сібекс Альянс ЛТД (відповідач-2), ОСОБА_4 (відповідач-3),   ОСОБА_1 (відповідач-4), ОСОБА_2 (відповідач-5), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку застосувати наслідки нікчемності договору купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2012 року № 12-МП, укладеного між ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Каліса" шляхом:
- визнання недійсним Свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 , що видане 23.12.2015 року Управлінням державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві на користь ТОВ «Каліса»;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.01.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А. за реєстровим номером № 20, укладеного між ТОВ "Каліса" та ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.01.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А. за реєстровим номером № 6, укладеного між ОСОБА_3 та Сібекс Альянс ЛТД ;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.04.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В.В. за реєстровим номером № 639, укладеного між Сібекс Альянс ЛТД та ОСОБА_4 ;
- визнання недійсним договору іпотеки від 01.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В.В. за реєстровим номером № 641, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;
- визнання недійсним договору про задоволенні вимог іпотекодержателя від 01.04.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В.В. за реєстровим номером № 643, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;
- визнання недійсним договору іпотеки від 06.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В.В. за реєстровим номером № 685, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- визнати припиненим права іпотеки ОСОБА_2 за договором іпотеки від 06.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В.В. за реєстровим номером № 685;
- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дерев`янко B.B. №29135899 від 06.04.2016 року та запис № 14052186 від 06.04.2016 року про іпотеку;
- скасувати рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Дерев`янко В.В.  №29135639 від 06.04.2016 року та запис №14051877 від 06.04.2016 року про обтяження;
- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" (ідентифікаційний код - 42567894) права іпотекодержателя за договором іпотеки від 28.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 2675, що укладений між АКБ "Київ" та ВАТ "АК "Укртранс", стосовно іпотечного майна: квартири АДРЕСА_1 ), про що зробити відповідний запис у державному реєстрі.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до умов договору №315 від 12.09.2003 року про участь в будівництві житлового будинку було затверджено Перелік квартир житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, що будується на АДРЕСА_2 , згідно з яким по закінченню будівництва на користь ВАТ "АТ "Укртранс" відходила квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 188,2 кв.м. В подальшому за договором іпотеки від 28.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 45/07 від 14.06.2007 року, ВАТ "АТ "Укртранс" передано в іпотеку АКБ "Київ" майнові права на квартиру АДРЕСА_4 ). За переліком інвесторів, що був затверджений ВАТ "АТ "Укртранс" 07.05.2013 року, іпотечна квартира АДРЕСА_3 була поділена на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 131,7 кв.м., інвестором яких залишалось ВАТ "АТ "Укртранс". Однак, без згоди іпотекодержателя АКБ "Київ" за договором купівлі-продажу майнових прав № 12-МП від 03.03.2012 року ВАТ "АТ "Укртранс" передав у власність ТОВ "Каліса" майнові права на 131,7 кв.м. площі квартири АДРЕСА_2 . За актом приймання-передачі об`єкта нерухомості від 05.07.2013 року квартира АДРЕСА_6 перейшла до ТОВ "Каліса". Тобто, в порушення ст. 12 Закону "Про іпотеку" іпотекодавець відчужив частину предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя. 13.01.2016 року за договором купівлі-продажу право власності на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 131,7 кв. м., перейшло від ТОВ "Каліса" до ОСОБА_3 , яка в подальшому за договором купівлі-продажу від 15.01.2016 року відчужила квартиру на користь Сібекс Альянс ЛТД. 01.04.2016 року за договором купівлі-продажу право власності на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 131,7 кв. м., перейшло до ОСОБА_4 , яка спірну квартиру передала в іпотеку ОСОБА_1 , яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя набула у власність спірну квартиру. На підставі договору факторингу (відступлення права грошової вимоги) № 30/04 від 30.04.2019 року та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 30.04.2019 року позивач набув права вимоги за кредитним договором № 45/07 від 14.06.2007 року та договорами, укладеними у його забезпечення, зокрема за іпотечним договором № 2675, предметом іпотеки за яким є спірна квартира.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 позов задоволено частково.
Визнано припиненим право іпотеки ОСОБА_2 за договором іпотеки від 06.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим номером № 685. Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дерев`янко B.B. № 29135899 від 06.04.2016 року та запис № 14052186 від 06.04.2016 року про іпотеку. Скасовано рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Дерев`янко В.В. № 29135639 від 06.04.2016 року та запис № 14051877 від 06.04.2016 року про обтяження. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 28.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 2675, що укладений між АКБ «Київ» та ВАТ «АК «Укртранс», стосовно іпотечного майна: квартири АДРЕСА_1 , про що зробити відповідний запис у державному реєстрі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» судовий збір - 4540,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» судовий збір - 4540,00 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 14.03.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/20250/21 та провадження у справі закрити. До апеляційної скарги долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 звертає увагу, що даний позов заявлений до фізичних осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не є підприємцями, а також не є та ніколи не були стороною правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання - іпотечного договору, яким позивач обґрунтовує наявність права іпотеки за захистом якого звернувся до суду з даним позовом. Предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» у даній справі є вимоги до вказаних фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання припиненими прав іпотеки, скасування рішень державного реєстратора та визнання прав іпотекодержателя. 
На думку скаржника хоча спір виник між суб`єктами господарської діяльності щодо передачі в іпотеку майнових прав частини предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя - позивача, проте предмет спору та його вирішення безпосередньо стосується (впливає) прав і обов`язків фізичних осіб, спори відносно яких підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому провадження у цій справі слід закрити.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/20250/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.
Також, не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 15.03.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/20250/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. До апеляційної скарги долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
Відповідач ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про ототожнення майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва та об`єкт нерухомості - квартиру, після прийняття закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію.
Крім того, відповідач 5 вважає, що судом необґрунтовано відхилено клопотання та не залучено до участі у справі ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Каліса». Також, відповідач 5 стверджував, що справа №910/20250/21 розглянута та вирішена з порушенням вимог Господарського процесуального кодексу України щодо підсудності.
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) справу № 910/20250/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20250/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/20250/21.
29.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №  910/20250/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2023 поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/20250/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №  910/20250/21. Справу призначено до розгляду на 18.05.2023. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/20250/21 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.
10.04.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, сформований в системі «Електронний суд» 07.04.2023, в якому позивач заперечив проти доводів відповідачів 4 та 5, просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
28.04.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторія Вікторівна надійшло клопотання, в якому остання просила розглянути справу за її відсутності.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відрядженні розгляд справи призначено на 15.06.2023.
15.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторія Вікторівна надійшло клопотання, в якому остання просила розглянути справу за її відсутності.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 відкладено розгляд справи №910/20250/21 на 25.01.2024. Зобов`язано апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у строк до 15.07.2023 року надати до суду належним чином нотаріально завірені копії перекладу на англійську мову ухвали Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2023 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/20250/21, ухвали суду від 15.06.2023, апеляційні скарги та додані до них документи, відзиву на апеляційну скаргу з додатками, у трьох примірниках для направлення відповідачу-2 - Сібекс Альянс ЛТД в порядку встановленому Конвенцією про вручення закордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15.11.1965 року). Вирішено звернутися до Компетентного органу Беліз, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав - the Registrar of the Supreme Court of Belize at the Ministry of Justice (# 1 Treasure Lane Belize Citv), з судовим дорученням про вручення Сібекс Альянс ЛТД (1/5 Майлз Норзен Хайвей, Беліз-Сіті, Беліз) ухвали Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2023, ухвали суду від 15.06.2023, апеляційних скарг та додані до них документи, відзиву на апеляційну скаргу з додатками. Зупинено провадження у справі №910/20250/21.
У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 22.01.2024 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.01.2024 у справі №910/20250/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024 прийнято справу №910/20250/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В. Розгляд справи №910/20250/21 призначено на 21.03.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2024 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відрядженнях та у відпустці, розгляд справи призначено на 25.04.2024.
Представники відповідачів ОСОБА_3 , Сібекс Альянс ЛТД , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Татаринцевої Євгенії Анатоліївни та приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Голубничої Ольги Василівни в судове засідання 25.04.2024 не з`явились, про причини неявки до суду не повідомили. Про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.
Колегія суддів також враховує клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторії Вікторівни, яке надійшло до Північного апеляційного господарського суду 08.04.2024, в якому остання просила розглянути справу за її відсутності.
Від представника відповідача ОСОБА_2 25.04.2024 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з участю представника в іншому судовому процесі.
Розглянувши вказане клопотання колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
До вказаного клопотання про відкладення розгляду апеляційної  скарги не додано належних доказів на підтвердження обставин викладених у ній.
Тому, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки в судове засідання 25.04.2024 у цій справі представника скаржника.
Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024, як і ухвалою від 08.03.2024 явку представників сторін в судове засідання не визнано обов`язковою, а неявка представника ОСОБА_2 у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.
При цьому, скаржником викладено свою позицію у поданій апеляційній скарзі.
Представник позивач заперечив проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/20250/21 залишити без змін.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 28.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком "Київ" (іпотекодержатель) та Відкритим акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір (надалі - Іпотечний договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2675, відповідно до п. 1.1. якого за цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з договору №45/07 від 14.06.2007 року про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, усіх змін та доповнень до нього, в тому числі додаткових угод №1 від 26.06.2007 року, №2 від 12.07.2007 року, №3 від 30.10.2007 року, №4 від 22.11.2007 року, № 5 від 21.12.2007 року, за яким іпотекодавець - Відкрите акціонерне товариство "Автомобільна компанія "Укртранс" отримав кредит у сумі 27  000  000,00 грн. зі сплатою 17% річних, терміном повернення по 13.06.2008 року включно.
За умовами п. 1.2. Іпотечного договору іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, відшкодування витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, збитків, завданих порушенням умов цього договору.
В п. 1.3. Іпотечного договору сторони визначили перелік майнових прав, які є предметом іпотеки, зокрема - майнові права на квартиру АДРЕСА_7 . .
Пунктом 1.4. Іпотечного договору визначено, що майнові права, які передаються в іпотеку за цим договором, належать іпотекодавцю на підставі договору № 315 участі в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем на розі вулиць Димитрова та Анрі Барбюса у Печерському районі міста Києва від 12.09.2003 року, укладеного між Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією та Комунальним підприємством "Печерськ-Інвест", додатку №2 до договору № 315 від 12.09.2003 року, договору підряду №20р на будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем (місцями для паркування машин) на розі вулиць Димитрова та Анрі Барбюса у Печерському районі міста Києва, укладеного 27.04.2006 року між Комунальним підприємством "Печерськ-Інвест", Відкритим акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс", Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України.
Згідно з п. 1.8. Іпотечного договору право іпотеки, зазначене у п. 1.1 цього договору, виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору.
За умовами п. 2.1.2. Іпотечного договору іпотекодавець зобов`язаний до моменту повного виконання основного зобов`язання без письмової згоди іпотекодержателя не здійснювати відступлення предмета іпотеки третім особам.
В п.2.1.8. Іпотечного договору визначено, що іпотекодавець зобов`язаний без письмової згоди іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. було накладено заборону відчуження майнових прав, які є предметом іпотеки за Іпотечним договором, в тому числі на майнові права на квартиру АДРЕСА_7 .
Місцевим господарським судом встановлено, що між сторонами було укладено ряд договорів про внесення змін до Іпотечного договору, зокрема договір про внесення змін від 28.08.2008 року, яким п. 1.1. Іпотечного договору № 2675 від 28.12.2007 року сторони виклали у новій редакції, зазначивши, що за цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з договору № 45/07 від 14.06.2007 року про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, усіх змін та доповнень до нього, в тому числі додаткових угод № 1 від 26.06.2007 року, № 2 від 12.07.2007 року, № 3 від 30.10.2007 року, № 4 від 22.11.2007 року, № 5 від 21.12.2007 року, № 6 від 10.01.2008 року, № 7 від 25.01.2008 року, № 8 від 22.02.2008 року, № 9 від 14.03.2008 року, № 10 від 28.03.2008 року, № 11 від 09.04.2008 року, № 12 від 30.04.2008 року, № 13 від 08.05.2008 року, № 14 від 05.06.2008 року, № 15 від 24.07.2008 року, № 16 від 29.07.2008 року, за яким іпотекодавець - Відкрите акціонерне товариство "Автомобільна компанія "Укртранс" отримав кредит у сумі 47  600  000,00 грн., 1  600  000,00 доларів США, 1  000  000,00 Євро зі сплатою 19,4% річних по гривневому залишку, 17,0% річних по залишку у доларах та 14,9% річних в євро з терміном повернення по 28.10.2008 року.
В подальшому, договором про внесення змін від 28.11.2008 року сторони виклали п. 1.1. Іпотечного договору № 2675 від 28.12.2007 року у новій редакції, зазначивши, що за цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з договору № 45/07 від 14.06.2007 року про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, усіх змін та доповнень до нього, в тому числі додаткових угод № 1 від 26.06.2007 року, № 2 від 12.07.2007 року, № 3 від 30.10.2007 року, № 4 від 22.11.2007 року, № 5 від 21.12.2007 року, №6 від 10.01.2008 року, № 7 від 25.01.2008 року, № 8 від 22.02.2008 року, № 9 від 14.03.2008 року, № 10 від 28.03.2008 року, № 11 від 09.04.2008 року, № 12 від 30.04.2008 року,  № 13 від 08.05.2008 року, № 14 від 05.06.2008 року, № 15 від 24.07.2008 року, № 16 від 29.07.2008 року, № 17 від 29.08.2008 року, № 18 від 16.09.2008 року, № 19 від 29.09.2008 року, № 20 від 28.10.2008 року, № 21 від 30.10.2008 року, № 22 від 20.11.2008 року, за яким іпотекодержатель, як кредитодавець, надає іпотекодавцю, як позичальнику, кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії на поповнення обігових коштів для здійснення статутної діяльності з лімітом у сумі 51  595  000,00 грн., 1  600  000,00 доларів США, 1  000  000,00 Євро, терміном користування з 14.06.2007 року по 17.10.2009 року зі сплатою 22% річних по гривневому залишку, 18% річних по залишку в доларах США та Євро.
Договором про внесення змін від 29.07.2011 до Іпотечного договору сторони дійшли згоди викласти п. 1.1. Іпотечного договору №2675 від 28.12.2007 року у наступній редакції, за цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з договору про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії № 45/07 від 14.06.2007 року та додаткових угод до кредитного договору, за яким іпотекодержатель надав іпотекодавцю кредит у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії на наступних умовах: ліміт у гривні - 75  845  000,00 грн., ліміт у Євро - 1  000  000,00 Євро, ліміт у доларах США - 1  600  000,00 доларів США зі сплатою 18% річних у валюті зобов`язання зі строком повернення до 28.02.2014 року включно.
Договором про внесення змін від 23.08.2012 року до Іпотечного договору сторони дійшли згоди викласти п. 1.1. Іпотечного договору № 2675 від 28.12.2007 року у наступній редакції, за цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з договору про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії № 45/07 від 14.06.2007 року та додаткових угод до кредитного договору, за яким іпотекодержатель надав іпотекодавцю кредит у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії на наступних умовах: ліміт у гривні - 82  182  425,01 грн., ліміт у Євро - 1  000  000,00 Євро, ліміт у доларах США - 1  600  000,00 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитом у гривні та 18% річних у доларах США та Євро зі строком повернення до 28.02.2014 року включно.
Положеннями ст. 1054 Цивільного кодексу України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Частиною першою статті 576 Цивільного кодексу України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
За приписами ч. 1 ст. 585 Цивільного кодексу України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.
Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно зі ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.
Отже, виконання зобов`язань Відкритого акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" перед Акціонерним комерційним банком "Київ" за договором про надання кредиту № 45/07 від 14.06.2007 року забезпечувалось іпотекою на підставі Іпотечного договору № 2675 від 28.12.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" та Акціонерним комерційним банком "Київ", предметом якого були, в тому числі, майнові права на квартиру АДРЕСА_7 . .
03.03.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каліса" (покупець) укладено було договір № 12-МП купівлі-продажу майнових прав (надалі - договір № 12-МП), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбаченими цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.
Відповідно до п. 2.2. договору № 12-МП об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_8 з наступними характеристиками: квартира будівельний номер АДРЕСА_6 , загальною площею 131,7 кв.м.
Відповідно до Довідки про оплату 100% майнових прав від 07.03.2012 року, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Каліса" закріплено майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру в житловому будинку на перетині АДРЕСА_2 з характеристиками: квартира АДРЕСА_6 , загальна площа 131,7 кв.м. Загальна вартість закріплений майнових прав становить 1  580  400,00 грн. сплачено покупцем повністю.
З переліку інвесторів (вих. № 195 від 07.05.2013 року) вбачається, що за їх кошти Генеральним інвестором та Генеральним підрядником в особі Відкритого акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" збудовано квартири в будинку АДРЕСА_9 , яка була поділена на квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 48,3 кв.м.
На підставі акту № 12/1-МП прийому-передачі майнових прав від 05.07.2013 року продавець передав покупцю майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру в житловому будинку на перетині АДРЕСА_2 з характеристиками: квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 131,7 кв.м.
З наявного у матеріалах справи Свідоцтва № 50615565 про право власності на нерухоме майно від 23.12.2015 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Каліса" набуло право власності на квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 131,7 кв.м.
З наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 19.12.2015 року внесено запис про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Каліса" на квартиру АДРЕСА_11 .
13.01.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каліса" (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 20, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність кватиру АДРЕСА_11 , яка складається з 2-х житлових кімнат, площею 71,6 кв.м, загальною площею 131,7 кв.м.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 13.01.2016 року внесено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_11 .
15.01.2016 року між ОСОБА_3 (продавець) та Сібекс Альянс ЛТД (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А., відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця квартиру АДРЕСА_11 , яка складається з 2-х житлових кімнат, площею 71,6 кв.м, загальною площею 131,7 кв.м.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 15.01.2016 року внесено запис про державну реєстрацію права власності за Сібекс Альянс ЛТД на квартиру АДРЕСА_11 .
01.04.2016 року між Сібекс Альянс ЛТД (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 639, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця квартиру АДРЕСА_11 , яка складається з 2-х житлових кімнат, площею 71,6 кв.м, загальною площею 131,7 кв.м.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 01.04.2016 року внесено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_11 .
01.04.2016 року між ОСОБА_4 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 641, за умовами якого іпотекодержатель надав іпотекодавцю позику в сумі 3  408  367,82 грн., а іпотекодавець зобов`язаний повернути суму позики у строк до 01.04.2016 року.
За умовами п. 2.1. договору іпотеки на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_11 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 01.04.2016 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію іпотек на підставі договору іпотеки №641 від 01.04.2016 року.
Крім того, 01.04.2016 року між ОСОБА_4 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 643, відповідно до умов якого згідно з договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим № 640, та договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим № 641, укладеними між ОСОБА_4 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 , іпотекодавець передав іпотекодержателю, а іпотекодержатель прийняв і набув право власності на квартиру АДРЕСА_11 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 01.04.2016 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію іпотек на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 643 від 01.04.2016 року.
06.04.2016 року між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 685, за умовами якого іпотекодержатель надав іпотекодавцю позику в сумі 3  390  043,00 грн., а іпотекодавець зобов`язаний повернути суму позики у строк до 06.04.2026 року.
За умовами п. 2.1. договору іпотеки на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_11 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 06.04.2016 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію іпотек на підставі договору іпотеки №685 від 06.04.2016 року.
В той же час судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України було прийнято рішення від 11.02.2015 року № 61 "Деякі питання участі держави у виведенні Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ", згідно з яким держава в особі Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (АБ "Укргазбанк") бере участь у виведенні банку Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Київ" (ПАТ "АКБ "Київ") з ринку шляхом відчуження активів і зобов`язань ПАТ "АКБ "Київ" на користь АБ "Укргазбанк".
На підставі постанови Правління Національного банку України від 24.02.2015 року № 128 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд) прийнято рішення від 24.02.2015 №39 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "АКБ "Київ", згідно з яким з 25.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "АКБ "Київ".
На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 61 "Деякі питання участі держави у виведенні з ринку публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"", 19.06.2015 року було здійснено передачу активів та зобов`язань ПАТ "АКБ "Київ" на користь АТ "Укргазбанк", а саме активів за ціною 740,1 млн. грн. та зобов`язання балансовою вартістю 1 млрд 379,4 млн. грн.
Зі змісту ухвали Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/2116/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства Автомобільна компанія "Укртранс", яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021, вбачається, що 19.06.2015 між ПАТ "АКБ "Київ" та АБ "Укргазбанк" було укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, на підставі якого до АБ "Укргазбанк" перейшло право вимоги до ПАТ АК "Укртранс", що виникло з кредитних договорів № 24/2005 від 31.05.2005, №45/07 від 14.06.2007, № 01/2005 від 11.01.2005, № 65/04 від 16.07.2004 та №25/04 від 29.09.2004, укладених останнім з Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ", та права вимоги за договорами, що їх забезпечують.
Поряд з цим, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2014 року у справі № 910/1050/14, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2015 року, задоволено позов заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України, ПАТ АКБ "Київ" до ПАТ АК "Укртранс" про стягнення 122  917  033,94 грн, а саме: 36  305  598,01 грн. - строкова заборгованість по кредиту; 11  066  498,26 грн. - поточна заборгованість за процентами; 38 160 598,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 25  551  544,37 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 514  781,65 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 1  374  317,23 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 209  342,46 Євро - поточна заборгованість за процентами в Євро; 209  342,48 Євро - прострочена поточна заборгованість за процентами в Євро; 2230,08 Євро - пеня за несвоєчасну сплату процентів в Євро; 334  947,94 доларів США - поточна заборгованість за процентами в доларах США; 334  947,96 доларів США- поточна заборгованість за процентами в доларах США; 3568,13 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів в доларах США (заборгованість за кредитним договором №45/07 від 14.06.2007).
В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва 03.08.2015 року у справі № 910/1050/14 замінено сторону виконавчого провадження ВП №46705395 з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" на його правонаступника Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк".
Під час розгляду справи № 910/1050/14 судами було встановлено, що 19.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством банк "Київ" (неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (приймаючий банк) укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку.
Згідно з п. 1.2. договору АБ "Укргазбанк" отримав право вимоги від боржників неплатоспроможного банку за договорами про здійснення активних операцій належного та повного виконання всіх зобов`язань за основними договорами, включаючи сплату заборгованості за основними договорами, процентів, можливих комісій, штрафних санкцій (п. 1.2.1.), право звернення стягнення на предмет застави, право звернення до поручителя за договором поруки (п. 1.2.2.).
Згідно п. 4.1. договору з дня укладання договору та акту приймання-передачі активів і зобов`язань АБ "Укргазбанк" набув усіх прав та обов`язків кредитора щодо боржників, разом із правами за договорами забезпечення таких вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, до АБ "Укргазбанк" перейшли права вимоги до Приватного акціонерного товариства Автомобільна компанія "Укртранс", які виникли на підставі кредитного договору № 45/07 від 14.06.2007, а також за договором забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором - за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007, що не заперечувалось сторонами під час розгляду даної справи.
Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі №910/1050/14 замінено сторону виконавчого провадження по виконанню наказу №910/1050/14 від 11.04.2014 з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест".
В межах розгляду справи № 910/1050/14 судом було встановлено, що 20.02.2019 між Акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та Товариством обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" укладено договір факторингу (відступлення права грошової вимоги).
Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор/новий кредитор зобов`язується передати в розпорядження клієнта/первісного кредитора грошові кошти без ПДВ за відступлення права вимоги за кредитною заборгованістю без ПДВ, зазначеною в п. 1.2. цього договору, а клієнт/первісний кредитор зобов`язується відступити фактору/новому кредитору свої права грошової вимоги до боржника в розмірі та на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п.п. 1 п. 1.2. договору за цим договором відступається право грошової вимоги (кредитна заборгованість що розрахована на дату укладання цього договору згідно умов кредитних договір без ПДВ), яке видно на підставі договорів, укладених між ПАТ "АКБ "Київ" (АБ "Укргазбанк" є первісним кредитором в силу договору про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, укладеного між ПАТ "АКБ "Київ" та АБ "Укргазбанк" 19.06.2015) та Відкритим акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Автомобільна компанія "Укртранс" (код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22890514, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 83-А), зокрема за договором № 45/07 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії від 14.06.2007 з урахуванням змін та доповнень до кредитного договору - в сумі 341  574  156,39 грн. (в т.ч. по кредиту - 74  466  196,01 грн., по процентам - 67  077  315,71 грн., по пені - 200  030  644,67 грн.), а також в сумі 418  684,94 євро по процентам та в сумі 669  895,90 доларів США по процентам.
Кредитний договір не містить заборони щодо заміни кредитора у зобов`язанні та не потребує згоди боржника на таку заміну кредитора.
Пунктом 1.4. договору встановлено, що після отримання клієнтом/первісним кредитором грошових коштів без ПДВ за відступлення права вимоги за кредитною заборгованістю без ПДВ, зазначеною в .п. 1.2. цього договору, до фактора/нового кредитора переходять права вимоги (замість клієнта/первісного кредитора) до боржника належного та реального виконання всіх грошових зобов`язань боржника, які випливають з умов кредитних договорів, в обсягах і на умовах, що існуватимуть на момент переходу цих прав.
Після отримання клієнтом/первісним кредитором грошових коштів без ПДВ за відступлення права вимоги за кредитною заборгованістю без ПДВ, зазначеною в п. 1.2. цього договору, фактор/новий кредитор вважається стороною кредитних договорів та до фактора/нового кредитора переходять усі права та обов`язки кредитора по відношенню до боржника, що належали до цього первісному кредитору за кредитними договорами в обсязі    на умовах, що існуватимуть на момент переходу цих прав, а клієнт/первісний кредитор втрачає всі права за кредитними договорами (п. 1.6.).
Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" перейшли права вимоги до Приватного акціонерного товариства Автомобільна компанія "Укртранс", які виникли на підставі кредитного договору № 45/07 від 14.06.2007, а також за договором забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором - за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007.
Вказані обставини не заперечувались сторонами під час розгляду даної справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" (новий іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" (первісний іпотекодержатель) укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №2098, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає у повному обсязі, а новий іпотекодержатель приймає всі права та обов`язки іпотекодержателя, що існують станом на дату укладення цього договору, в тому числі за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничною О.В., укладеним між Акціонерним комерційним банком "Київ" (Акціонерний банк "Укргазбанк" є первісним іпотекодержателем в силу договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, укладеним між Акціонерним комерційним банком "Київ" та Акціонерним банком "Укргазбанк", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 3060) та іпотекодавцем (п. 1.1. договору).
В п. 1.2. договору визначено, що права та обов`язки первісного іпотекодержателя виникли на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного 20.02.2019 між Публічним акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк" та первісним іпотекодержателем.
Згідно з п. 1.4. договору договорами іпотеки забезпечується виконання зобов`язань, об`єктом яких є грошові кошти, що випливають з договору № 45/07 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії від 14.06.2007 року, який укладено між ПАТ «АКБ «Київ» та іпотекодавцем.
Пунктом 1.5. договору визначено, що з моменту укладення цього договору та його нотаріального посвідчення до нового іпотекодержателя переходять всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за договорами іпотеки, зокрема, право вимагати від іпотекодавця належного та реального виконання зобов`язань за договорами іпотеки в обсязі, розмірі та на умовах, що існують на момент переходу цих прав.
Відповідно до п. 1.6. договору з моменту укладення цього договору та його нотаріального посвідчення новий іпотекодержатель вважається стороною договорів іпотеки, а первісний іпотекодержатель втрачає всі права та обов`язки за договорами іпотеки.
Отже, внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 30.04.2019, позивач набув права вимоги в якості іпотекодержателя за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/1050/14 замінено сторону виконавчого провадження ВП №58403631 по виконанню наказу №910/1050/14 від 11.04.2014 року з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін".
В зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся з вказаним позовом 
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п. 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (п.7.23)).
У цій справі звернення позивача до суду з даним позовом обумовлене набуттям ним прав іпотекодержателя на квартиру АДРЕСА_11 , водночас, як вірно зазначив місцевий господарський суд спір у даній справі не стосується права власності.
Отже, виконання зобов`язань Відкритого акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" перед Акціонерним комерційним банком "Київ" за договором про надання кредиту № 45/07 від 14.06.2007 року забезпечувалось іпотекою на підставі Іпотечного договору № 2675 від 28.12.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" та Акціонерним комерційним банком "Київ", предметом якого були, в тому числі, майнові права на квартиру АДРЕСА_7 .
Відповідно до Переліку інвесторів (вих. №195 від 07.05.2013 року), за кошти яких Генеральним інвестором та Генеральним підрядником в особі Відкритого акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" збудовано квартири в будинку АДРЕСА_9 була поділена на квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 48,3 кв.м.
Виникнення речових прав на новостворене майно врегульовано статтею 331 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч.1, 2 зазначеної статті право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Правова позиція про те, що не є новоствореним об`єктом об`єкт нерухомого майна, створений з прив`язкою до вже існуючої нерухомості, з використанням її функціональних елементів, викладена Верховним Судом України у постанові від 06.07.2016 року у справі № 6-1213цс16.
У постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі № 29/5005/6381/2011 викладено правову позицію про те, що створені внаслідок формального поділу об`єкти не можуть вважатись новоствореними в розумінні норм Цивільного кодексу України.
А тому, місцевий господарський суд правомірного дійшов висновку, що внаслідок поділу квартири АДРЕСА_12 , загальною площею 48,3 кв.м, іпотека за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року не припинилась, тобто предметом іпотеки є спірна квартира - квартира АДРЕСА_11 .
Згідно зі ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві.
Положеннями ст. 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Також колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, шо  матеріали справи не містять доказів припинення іпотеки за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року, зокрема, доказів припинення основного зобов`язання (виконання договору № 45/07 від 14.06.2007 року) та доказів закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому, відповідно до п. 6.2. Іпотечного договору № 2675 від 28.12.2007 року договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази реалізації предмета іпотеки відповідно; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним.
Отже,  іпотека, предметом якої є квартира АДРЕСА_6 , за Іпотечним договором №2675 від 28.12.2007 року, є чинною.
Матеріалами справи підтверджується, що предмет іпотеки Публічним акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" (іпотекодавцем) було відчужено Товариству з обмеженою відповідальністю "Каліса" за договором № 12-МП купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2012 року, яке відчужило предмет іпотеки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 20.
В свою чергу, ОСОБА_3 відчужила квартиру АДРЕСА_11 на користь Сібекс Альянс ЛТД за договором купівлі-продажу квартири від 15.01.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А.
В подальшому, Сібекс Альянс ЛТД відчужило квартиру АДРЕСА_11 на користь ОСОБА_4  за договором купівлі-продажу від 01.04.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 639.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 01.04.2016 року внесено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4  на квартиру АДРЕСА_11 .
Отже, власником квартири АДРЕСА_11 є ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
За змістом ст. 12 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на дату укладення договору купівлі-продажу майнових прав № 12-МП від 03.03.2012 року) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов`язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв`язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.  Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
Згідно зі ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки.
Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.
Обтяження нерухомого майна іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном та виникає з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту такого обтяження.
Набувач предмета іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у тому числі і тих, що можуть настати у разі невиконання основного зобов`язання. Хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин.
Положення частини першої статті 23 Закону України "Про іпотеку" не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна).
До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки.
Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину.
Конституційний Суд України у рішенні від 14.07.2020 року у справі № 8-р/2020 зазначив, що положення ч. 1 ст. 23 Закону України "Про іпотеку", які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником.
Таким чином, не зважаючи на перехід права власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року (квартиру АДРЕСА_11 ), іпотека за вказаним іпотечним договором є чинною.
За наведених вище обставин, оскільки іпотека за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року є чинною (доказів її припинення матеріали справи не містять), суд дійшов висновку, що іпотекодержателем за договором іпотеки є Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" (позивач), іпотекодавцем - ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Аналогічні положення закріплені у ст. 208 Господарського кодексу України, якою передбачено наслідки визнання господарського зобов`язання недійсним. Зокрема, згідно з частиною другою вказаної норми, у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.
Правові наслідки, передбачені ч. 1 та 2 ст. 216 Цивільного кодексу України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Тлумачення ст. 216 Цивільного кодексу України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в ст. 216 Цивільного кодексу України або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.
Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.
З огляду на те, що предмет іпотеки за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 без згоди іпотекодержателя було відчужене Публічним акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" (іпотекодавцем) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каліса" за договором № 12-МП купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2012 року (що свідчить про недійсність вказаного правочину в силу закону, його нікчемність), яке в свою чергу відчужило предмет іпотеки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 20, яка відчужила квартиру АДРЕСА_11 на користь Сібекс Альянс ЛТД за договором купівлі-продажу квартири від 15.01.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А., а Сібекс Альянс ЛТД в свою чергу на користь ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 01.04.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за №639, відтак застосування позивачем такого способу захисту як реституція (ст. 216 Цивільного кодексу України) є необґрунтованим, оскільки наслідки недійсності правочину застосовуються виключно до сторін такого правочину та коли майно, передане за таким правочином, наразі є в особи, якій воно передане.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 3 ст. 319 Цивільного кодексу України визначено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
За приписами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Положеннями ст. 330 Цивільного кодексу України унормовано, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
В ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України закріплено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Тобто, саме по собі посилання позивача на норми ст. 216 Цивільного кодексу України є недостатніми та неспроможними для задоволення позову в частині визнання недійсними правовстановлюючих документів відповідачів з огляду на положення ст. 330, 387, 388 Цивільного кодексу України.
Зі змісту позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані виключно ст. 23 Закону України "Про іпотеку" та ст. 216 Цивільного кодексу України.
При цьому, будь-яких інших підстав позову позивачем суду не заявлено.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм та за результатом встановлення обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» в частині застосування наслідків нікчемності договору купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2012 року № 12-МП, укладеного між ПАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" та ТОВ "Каліса" шляхом:
- визнання недійсним Свідоцтва про право власності серія 50615565, що видане 23.12.2015 року Управлінням державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві на користь ТОВ «Каліса»;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.01.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А. за реєстровим номером № 20, укладеного між ТОВ "Каліса" та ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.01.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А. за реєстровим номером № 6, укладеного між ОСОБА_3 та Сібекс Альянс ЛТД ;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.04.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В.В. за реєстровим номером № 639, укладеного між Сібекс Альянс ЛТД та ОСОБА_4 , задоволенню не підлягають, оскільки не призводять до відновлення порушених (невизнаних/оспорюваних) прав позивача як іпотекодержателя.
Відповідно, суд обгрунтовано не розглянув заяву про застосування позовної давності відповідача-4 щодо вказаних позовних вимог, оскільки дійшов висновку відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" у задоволенні вказаних вище позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
З огляду на те, що відчуження предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_11 ) від Публічного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каліса" за договором № 12-МП купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2012 року відбулось без погодження з іпотекодержателем (банком), вказаний правочин (договір № 12-МП купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2012 року) є недійсним в силу закону (нікчемним).
Оскільки іпотека за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року була чинною, а відчуження предмета іпотеки від Товариства з обмеженою відповідальністю "Каліса" до ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 13.01.2016, від ОСОБА_3 до Сібекс Альянс ЛТД за договором купівлі-продажу квартири від 15.01.2016 року та від Сібекс Альянс ЛТД до ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 01.04.2016 року було здійснено без погодження з іпотекодержателем, вказані правочини є також недійсними в силу закону (нікчемними).
Як зазначалось вище, 01.04.2016 року між ОСОБА_4 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 641, за умовами якого іпотекодержатель надав іпотекодавцю позику в сумі 3  408  367,82 грн., а іпотекодавець зобов`язаний повернути суму позики у строк до 01.04.2016 року.
За умовами п. 2.1. договору іпотеки на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_11 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 01.04.2016 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію іпотек на підставі договору іпотеки №641 від 01.04.2016 року.
01.04.2016 року між   ОСОБА_4 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 643, відповідно до умов якого згідно з договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим № 640, та договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим № 641, укладеними між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , іпотекодавець передав іпотекодержателю, а іпотекодержатель прийняв і набув право власності на квартиру АДРЕСА_11 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 01.04.2016 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію іпотек на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 643 від 01.04.2016 року.
06.04.2016 року між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 685, за умовами якого іпотекодержатель надав іпотекодавцю позику в сумі 3  390  043,00 грн., а іпотекодавець зобов`язаний повернути суму позики у строк до 06.04.2026 року.
За умовами п. 2.1. договору іпотеки на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_11 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2021 року № 273620133 вбачається, що 06.04.2016 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію іпотек на підставі договору іпотеки № 685 від 06.04.2016 року.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
Згідно з п. 1.13. Іпотечного договору № 2675 від 28.12.2007 наступні іпотеки предмета іпотеки забороняються крім передачі предмета іпотеки в наступну іпотеку іпотекодержателю.
Оскільки передача предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_11 ) за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року в наступну іпотеку від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на підставі договорів іпотеки від 01.04.2016 року та від 06.04.2016 року була здійснена без погодження з первісним іпотекодержателем (за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року), договори іпотеки від 01.04.2016 року, від 06.04.2016 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.04.2016 року є недійсними в силу закону (нікчемними).
Зважаючи на нікчемність договорів іпотеки від 01.04.2016 року, від 06.04.2016 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.04.2016 року, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" в частині: визнання припиненим права іпотеки ОСОБА_2 за договором іпотеки від 06.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим номером № 685; скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дерев`янко B.B. № 29135899 від 06.04.2016 року та запис № 14052186 від 06.04.2016 року про іпотеку; скасування рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Дерев`янко В.В. № 29135639 від 06.04.2016 року та запис № 14051877 від 06.04.2016 року про обтяження, так як нікчемний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Водночас суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.
Таким чином, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому спосіб захисту як скасування запису №32078069 від 20.06.2019 про іпотеку та скасування запису №32077524 від 20.06.2019 не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 року у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 року у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 року у справі № 916/2464/19.
Суд зазначає, що наявність в Реєстрі інформації про іпотеку та обтяження на підставі договорів іпотеки від 01.04.2016 та від 06.04.2016 безпосередньо порушують права позивача, оскільки пріоритет - це переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно, а пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції про задоволення  позовних вимог про визнання за позивачем прав іпотекодержателя, що обґрунтоване наступним.
Право іпотеки, на захист якого подано позов, є похідним речовим правом від права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.
Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
За змістом частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання права належить до способів захисту цивільних прав та інтересів.
Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою. Такі позови можуть подаватися щодо визнання права власності чи інших речових прав на певне майно.
Відчуження предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя, зміна власників предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_11 ) свідчить про те, що існує невизначеність у належному позивачу праві іпотеки за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року щодо предмета іпотеки та його власника, що свідчить про порушення права іпотеки позивача за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року, яке підлягає захисту.
А тому, позовні вимоги про визнання за позивачем прав іпотекодержателя відповідає способам захисту порушеного права, передбаченим чинним законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі № 916/2828/18.
Отже, для відновлення прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" як іпотекодержателя за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року необхідним є повернення в становище, яке існувало до моменту порушення, тобто коли права позивача (іпотекодержателя) не ставилися під сумнів і він міг вільно користуватись цими правами за договором.
За визначених ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України способів захисту прав, найбільш обґрунтованим і ефективним є саме визнання прав за позивачем.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 910/10963/19.
За встановлених судом вище обставини щодо набуття позивачем прав іпотекодержателя за Іпотечним договором № 2675 від 28.12.2007 року, предметом іпотеки за яким є квартири АДРЕСА_11 , місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" в частині визнання за позивачем прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 28.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 2675, укладений між АКБ "Київ" та ВАТ "АК "Укртранс", стосовно іпотечного майна: квартири АДРЕСА_13 , про що зробити відповідний запис у державному реєстрі.
Щодо тверджень скаржників, що хоча спір виник між суб`єктами господарської діяльності щодо передачі в іпотеку майнових прав частини предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя - позивача, проте предмет спору та його вирішення безпосередньо стосується (впливає) прав і обов`язків фізичних осіб, спори відносно яких підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому провадження у цій справі слід закрити, колегія суддів вказує на наступне.
У ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відтак норми процесуальних законів наведено тут і далі у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", який набрав чинності 15.12.2017.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства..
Разом з тим, ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.
Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (як приклад, п. 5, 10, 14 цієї статті).
Разом з тим, спір у цій справі виник з іпотечного договору, укладеного 28.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком "Київ", як іпотекодержателем, та Відкритим акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс", як іпотекодавцем.
Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, укладеного між юридичними особами,. зобов`язання за яким не припинились, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду цього спору.
Колегія суддів апеляційного суду не приймає твердження відповідача ОСОБА_2 , що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про ототожнення майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва та об`єкт нерухомості - квартиру, після прийняття закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію, оскільки в силу норм ст.5, 16 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому, при цьому, після завершення будівництва саме житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. 
Крім того, відповідач 5 вважає, що судом необґрунтовано відхилено клопотання та не залучено до участі у справі ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Каліса». 
Проте, колегія суддів зазначає про помилковість тверджень відповідача на те, що суд першої інстанції помилково не залучив співвідповідачами ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Каліса», з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу  України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України позивачем не подано клопотання про залучення співвідповідачами ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Каліса».
З урахуванням зазначеного вище, а також того, що клопотання, передбачене ч.ч. 1-3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, позивачем заявлено не було, колегія суддів вважає вмотивованим висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні клопотання відповідача, оскільки залучення іншого співвідповідача можливе лише за клопотанням позивача.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.
Щодо інших аргументів скаржника колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/20250/21 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В:
1.          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/20250/21 залишити без задоволення.
2.          Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/20250/21 залишити без задоволення.
3.          Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/20250/21  залишити без змін.
4.          Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржників.
5.          Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі № 910/20250/21.
6.          Матеріали справи №910/20250/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Дата складання повного тексту постанови 27.05.2024.

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала