Номер провадження: 22-ц/813/4413/24 
Справа № 522/11565/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року                                                                 м. Одеса
       
       Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                Назарової М.В.,
суддів:                                                         Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                             Лупши В.В.,
учасники справи: стягувач – ОСОБА_1 , боржник – ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження – головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлія Степанівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 
на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року, постановлену Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Ярема Х.С. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни, стягувач ОСОБА_1 ,

                               в с т а н о в и в:

28 жовтня 2023 року скаржник  ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на рішення Головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни про накладення на неї як боржника у виконавчому провадженні штрафу, яку мотивувала тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року (справа № 522/11565/21) зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено частково.
Встановлено наступний спосіб участі ОСОБА_1 у виховані своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
Графік зустрічей батька з дитиною до досягнення 10 років:
- кожної першої, другої та четвертої неділі місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора;
- кожної третьої суботи місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора;
- кожну середу з 16.00 години дня до 19.00 години дня;
- дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини.
- у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного проживання за попередньою домовленістю.
- після досягнення ОСОБА_5 шести років половина осінніх, зимових, весняних та літніх канікул за попередньою домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі з правом виїзду дитини з батьком за межі країни для оздоровлення та відпочинку.
14 серпня 2023 року Головним державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлією Степанівною відкрито виконавче провадження № 72514739 з примусового виконання Виконавчого листа № 522/11565/21, виданого 24 січня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси.
Щодо зустрічей Стягувача з дитиною вже в рамках примусового виконання судового рішення - до винесення оскаржуваної постанови - скаржник повідомила, що зустрічі ОСОБА_1 з дитиною відбувались в наступні дати: 27 серпня 2023 року, 30 серпня 2023 року, 03 вересня 2023 року, 06 вересня 2023 року, 10 вересня 2023 року, 13 вересня 2023 року, 18 вересня 2023 року, 20 вересня 2023 року, 27 вересня 2023 року і ОСОБА_2 забезпечила присутність малолітньої дитини на кожній з вищеперерахованих зустрічей.
При цьому, що стосується 13 вересня 2023 року та 18 вересня 2023 року, то зустріч Стягувача з дитиною не відбулась, оскільки останній повідомив, що хворіє і не приходив на зустріч.
На кожній з вищеперерахованих зустрічей Стягувач ОСОБА_1 проводив час з дитиною.
Вважає, що метою спілкування батька з дитиною переслідується мета впливу на ОСОБА_2 , оскільки наразі в суді перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ прибутку відповідач як фізичної особи-підприємця.
18 вересня 2024 року державним виконавцем було винесені постанови про залучення представників органу опіки та піклування та працівників Київського відділу поліції до проведення виконавчих дій, які мали проводитися 27 вересня 2023 року з 16-ї години за адресою: АДРЕСА_1 (дитячий майданчик).
Наслідком зустрічі батька з дитиною 27 вересня 2023 року, де була присутня мати, стало винесення державним виконавцем постанови про накладення на   ОСОБА_2 штрафу за невиконання рішення суду на користь держави у розмірі 1700 грн. В постанові зазначено, що боржник без поважних причин порушує порядок побачення батька з донькою, визначений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року по справі № 522/11565/21, що підтверджується актами державного виконавця від 27 вересня 2023 року. Скаржник вважає зазначену постанову протиправною, оскільки мати забезпечувала присутність дитини на кожній із зустрічей, а сама в цей час перебувала подалі від дитини з батьком, але в зоні доступності до дитини, оскільки донька дуже прив`язана до матері та завжди потребує її уваги, навіть короткострокове розлучення переживає складно. Вважає, що виконавець та стягувач не можуть вимагати, щоб зустрічі відбувались без матері, оскільки в резолютивній частині рішення суду цього не зазначено, отже її присутність під час побачень батька з дитиною не є порушенням порядку побачень, встановленого рішенням суду. В самому рішенні зазначено, що «суду не надано жодного доказу того, що спілкування батька із донькою без присутності матері або третіх осіб несе ризики або не відповідає інтересам дитини. А отже, суд, виходячи із принципу рівності прав батьків, презумпції того, що батьки діють завжди в найкращих інтересах дітей, їх вчинки завжди вмотивовані любов`ю до дитини та в жодному разі не мають на меті завдання дитині шкоди, вважає, що батько має право на побачення з донькою без присутності третіх осіб». Стаття 75 Закону України, якою державний виконавець наділений правом накладення штрафу на боржника передбачає лише одну умову, - невиконання без поважних причин рішення суду. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу на боржника, факт невиконання рішення суду вже має бути встановленим. 27 вересня 2023 року державний виконавець не встановив факту невиконання боржником рішення суду, адже в жодному з трьох актів не зазначено, що рішення не виконано. Навпаки в акті констатовано, що боржник о 16:00 год забезпечила присутність дитини на побаченнях з батьком.
Боржник звертає увагу на обставини того дня, що 27 вересня 2023 року в день побачення, яке мало тривати з 16-ї до 19-ї, мати разом з донькою вчасно прибули на дитячий майданчик, куди прибув і батько, але разом зі своїм адвокатом та двома сторонніми особами, метою присутності яких був відеозапис зустрічі. Державний виконавець прибула у складі виконавчої групи з трьох державних виконавців, двох понятих, представників органу опіки та піклування. Державний виконавець прибула заздалегідь налаштованою проти боржника, з метою не допустити присутності матері під час побачення батька з дитиною. При тому, що велика кількість людей на зустрічі вже є порушенням прав дитини, яка отримала стрес від того, що відбувалося. ОСОБА_2 , враховуючи, що 06 вересня 2023 року під час зустрічі батька з дитиною, адвокат Фоменка В.А. на підвищених тонах спілкувався з нею, чинив психологічний тиск при дитині, на зустріч 27 вересня 2023 року також прибула з адвокатом, батьком та братом. Виконавчі дії розпочались о 16-й, а вже о 16:31 державний виконавець складала перший акт, незважаючи на те, що згідно рішення суду побачення мало тривати з 16-ї до 19-ї. Після закінчення зустрічі державний виконавець склала всього три акти про невиконання рішення, замість передбаченого ч. 3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» одного акту про невиконання рішення. При цьому в жодному з трьох актів не зазначено про результат виконавчих дій 27 вересня 2023 року, а саме виконано чи ні рішення суду. Крім того, до уваги слід брати не увесь період виконання виконавчого провадження, а лише події 27 вересня 2023 року, оскільки саме за результатами цього дня було винесено постанову про накладення штрафу.
У відзиві на заяву старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С. просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки діяла у відповідності до закону та в межах наданих їй повноважень, з метою своєчасного, повного і неупередженого примусового виконання рішення суду, яким встановлено графік зустрічей батька з дитиною, та виконання якого полягає у забезпеченні боржником (матір`ю) зустрічей з дитиною. В самому рішенні суду зазначено, що батько має право на побачення з донькою без присутності третіх осіб, в резолютивній частині також не зазначено про присутність матері, що означає побачення за відсутності матері. Протягом усього часу виконавчого провадження державний виконавець відбирала за результатами кожної зустрічі пояснення від обох батьків, щоб оцінити ситуацію, виконання рішення.
На початку відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 дала пояснення, що ніколи не перешкоджала зустрічам батька з дитиною, він не реалізовував своє право, внаслідок зустрічей з батьком дитина не адаптована, після зустрічей знервована, роздратована і говорить, що батько її не любить.
З метою перевірки пояснень, 27 серпня 2023 року державний виконавець вийшла на місце зустрічі, де боржник привела дитину, батько проводив з нею час. ОСОБА_2 увесь час знаходилась поряд та візуально спостерігала за ними. 30 серпня 2023 року, 03 вересня 2023 року боржник постійно перебувала поряд з батьком та дитиною, слідувала за ними, тому через деякий час дитина повернулася до матері і проводила час з нею. 06 вересня 2023 року державний виконавець вийшла на місце зустрічі, дитина була у настрою, гралася з батьком, мати увесь час знаходилась поряд, спостерігала за ними. 06 вересня 2023 року були присутні двоє осіб та адвокат стягувача. Мати дитини надала пояснення, що 06 вересня 2023 року державним виконавцем на неї чинився психологічний тиск, третіми особами до дитини проявлялася агресія, у зв`язку з чим дитина постраждала та отримала стрес. Батько пояснив, що 06 вересня 2023 року ОСОБА_2 здійснювала психологічний вплив на дитину та забороняла дитині без її дозволу відлучатися з батьком з дитячого майданчика, що призвело до сварки між батьками у присутності дитини. Стягувач просив державного виконавця вжити заходів щодо забезпечення виконання рішення суду, його побачень з дитиною без присутності матері. З пояснень батька про зустріч 10 вересня 2023 року, виконавцем було з`ясовано, що боржник в черговий раз не виконує рішення суду, не дає стягувачу дитину без присутності третіх осіб, хоча батько неодноразово її про це просив, вона категорично заперечувала, бо не готова залишити дитину з батьком. ОСОБА_2 та її брат увесь час знаходились поряд з ОСОБА_1 та дитиною, спостерігали. З пояснень матері, ІНФОРМАЦІЯ_2 під час побачення батько психологічно давив на дитину, підвищував голос, дитина лякалась, плакала і почала капризувати, вимагала, щоб мама була поруч. ОСОБА_1 погрожував її.
Звертає увагу, що з часу відкриття виконавчого провадження батько з власної волі надавав письмову згоду на те, щоб на початку його побачення відбувались в присутності матері, розуміючи, що дитина мала і може в чомусь потребувати матері поки звикне. Але з 06 вересня 2023 роук батько просив державного виконавця припинити участь матері на побаченнях з дитиною, оскільки від цього стає ще гірше, мати фактично перешкоджає нормальному спілкуванню, звиканню дитини до батька.
Це дало підстави державному виконавцю дійти висновку, що на протязі місяця з дня відкриття виконавчого провадження боржник не забезпечує можливість батькові бачитися з дитиною у визначений час та без її участі, як це визначено рішенням суду. Боржник ОСОБА_2 зазначає, що стягувач ОСОБА_1 постійно чинить на неї та її дитину тиск та погрожує їй. У зв`язку з неодноразовими зауваженнями обох сторін виконавчого провадження щодо погроз, конфліктів, сварок державним виконавцем було вирішено залучити представників органу опіки і піклування та працівників органів внутрішніх справ для участі у проведенні виконавчих дій, які відбудуться 27 вересня 2023 року.
27 вересня 2023 року ОСОБА_2 привела дитину на зустріч з батьком, вони бавились. Боржник увесь час знаходилась поряд та візуально спостерігала за побаченням батька з дитиною. Побачення батька з дитиною тривало з 16:00 до 19:00. Виконавчі дії завершено 20:23. 
27 вересня 2023 року було складено акти, якими описано події зустрічі (батько запропонував дитині піти за іграшкою до автомобіля, мати втрутилася, перешкоджала; тільки батько намагався гуляти з дитиною, мати одразу слідкувала за ними; якщо батько ходив по майданчику з дитиною вона за ним одразу йшла; батько з дитиною зайшли до супермаркету, мати слідкувала поруч, незалишаючи дитину наодинці з батьком; батько пішов з дитиною до авто, покласти речі, вона знову біжить за ними; батько грався з дитиною, мати перебувала поруч). Таким чином, батько не мав можливості провести час самостійно з дитиною, оскільки мати постійно знаходилась поруч, не давала побути їм спокійно удвох. Під час виконавчих дій адвокат боржника, постійно при складанні акту намагалася відволікати виконавця, сказала виконавцю, що ця справа перебуває «на контролі», тому державному виконавцю слід думати, що вона робить.
28 вересня 2023 року державним виконавцем, керуючись ст. 64-1, 75 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про накладення штрафу, оскільки боржник без поважних причин порушує порядок побачення батька з донькою, визначений рішенням суду, що підтверджується актами державного виконавця від 27 вересня 2023 року.
Стягувач ОСОБА_1 у задоволенні скарги просив відмовити, оскільки вважає, що державний виконавець вчинила дії, спрямовані на виконання боржником рішення. ОСОБА_1 пояснив, що з грудня 2020 по січень 2022 року він, був позбавлений можливості бачити, брати участь у вихованні дитини. З січня 2022 року ОСОБА_2 лише декілька разів дозволила батькові побачити дитину і то в її присутності. Після цього рішенням суду від 21 червня 2022 року було встановлено графік його побачень з дитиною, яке ОСОБА_2 не виконувала, оскільки знаходилась з дитиною поза межами м. Одеси. В жовтні 2022 року повернулась з донькою в м. Одесу. Батько бачився з дитиною по графіку і під контролем ОСОБА_2 . В листопаді 2022 року на прохання стягувача давати дитину без її присутності відмовилась, хоча дитина сприймає ОСОБА_1 як батька, з радістю, хоче бачитись. З грудня по серпень боржник з дитиною почала проживати за межами м. Одеси, не ставила батька до відома про переміщення дитини. Оскільки мати постійно не дає бачитись з дитиною, все контролює, не дає побути разом для створення особистого контакту як між батьком і дитиною, постійно конфліктує, ОСОБА_1 змушений був звернутися 10 серпня 2023 року із заявою про примусове виконання рішення суду. В ході виконавчого провадження відбулося вісім побачень з дитиною, всі вони проходили в присутності матері, під її контролем. Спочатку батько з доброї власної волі погодився на те, що мати була присутня на зустрічах з тим, щоб дитина більш звикла. Часом на зустрічі мати приводила своїх родичів, адвоката. Через перешкоди матері, замість передбачених рішенням суду 33 годин, батько провів з дитиною лише 17 годин, але й ті в присутності ОСОБА_2 та її родичів. Така поведінка матері сприяє формуванню у дитини синдрому відчуження від батька. Дитина неодноразово розказувала батькові, що мати просить її не йти до батька, не спілкуватися та бити його. 27 вересня 2023 року ОСОБА_2 в черговий раз не виконала рішення суду, оскільки, привівши дитину на майданчик, постійно переслідувати батька з донькою, перешкоджала їхньому спілкуванні, втручалась в кожен рух і розмову, що не є виконанням рішення суду. ОСОБА_1 також пояснив, що насправді свою присутність ОСОБА_2 обумовлювала бажанням продемонструвати батькові, що він буде бачити дитину лише на її умовах, під її контролем, де все має бути так, як вона того хоче. ОСОБА_2 постійно під час зустрічей батька з дитиною вела розмови саме з ОСОБА_1 , принижувала, називаючи «безплідним», погано говорила про батьків ОСОБА_1 (баба і дід для онуки), провокувала сварки, відволікала дитину так, лиш би дитина бігла до матері. Поводила себе неадекватно, зухвало, наприклад, виставила ногу між батьком і дитиною (як бар`єр) в той час, як вони бавились. Коли батько попросив так не робити, мати запитала, чи йому подобається її педикюр (надав відеодокази). Пояснив, що така її поведінка є постійною. Тому він просив виконавця забезпечити відсутність матері (як це і передбачено рішенням суду), оскільки ОСОБА_2 добровільно не давала побути з дитиною.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни від 28 вересня 2023 року ВП № 72514739 про накладення на боржника штрафу відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.
Доводами апеляційної скарги є порушення судом норм процесуального права, оскільки суд вийшов за межі предмету та вимог скарги на постанову від 28 вересня 2023 року про накладення штрафу у ВП № 72514739, оскільки в судовому засіданні державний виконавець пояснила, що в основу постанови про накладення штрафу від 28 вересня 2023 року покладено не якийсь один день, а кілька днів, що не відповідає змісту оскаржуваної постанови, тому суд мав з`ясувати лише події цього дня, і інші події не можуть розглядатися судом, а суд з`ясовував всі зустрічі батька з дитиною, і у встановлених обставинах перелічував інші дні та надав оцінку постійній присутності матері під час зустрічей батька з донькою, що враховано судом – зі змісту оскаржуваної постанови - під час відмови у задоволенні скарги. В порушення вимог ч. 1, 2 ст. 64-1, ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконаче провадження» п. 9 Розділу 9 Інструкції від 02 квітня 2012 року № 512/5 виконавцем винесено оскаржувану постанову, оскільки така виноситься за одне невиконання рішення, а не за триваюче невиконання рішення суду, а відмовляючи у задоволенні скарги за невиконання рішення суду з моменту відкриття ВП до 27 вересня 2023 року, суд неправильно вирішив дану справу. Долучивши до матеріалів справи та взявши до уваги певну практику Верховного Суду, надану державним виконавцем Сокол Ю.С., яка не є релевантною, суд порушив порядок вирішення такого клопотання, оскільки копії такого не надсилалися учасникам справи, не з`ясував їх думку щодо такого, так само порушив і порядок залучення наданих державним виконавцем відеодоказів, натомість такі були покладені в основу рішення та їм дана оцінка (що мати виставляла ногу між батьком та дитиною). Судом порушено порядок розгляду справи, оскільки під час першого судового засідання представник боржниці звертав увагу суду на предмет оскарження і що межі з`ясовуваних обставин справи стосуються лише 27 вересня 2023 року, що не враховано судом, порушено порядок дачі пояснень учасниками справи. Норми матеріального права порушені судом, оскільки судом виснувано, що зустрічі мають відбуватися без матері, чого в резолютивній частині рішення суду не зазначено, отже її присутність під час побачень батька з дитиною не є порушенням порядку побачень, встановленого рішенням суду. В самому рішенні зазначено, що «суду не надано жодного доказу того, що спілкування батька із донькою без присутності матері або третіх осіб несе ризики або не відповідає інтересам дитини», і у роз`ясненні рішення суду стягувачу відмовлено. Вважає відсутнім невиконання з боку боржника без поважних причин рішення суду, що виключає можливість накладення на неї штрафу, а штраф накладено за порушення порядку побачень стягувача з дитиною, тобто навіть виконавець не встановила факту невиконання рішення суду, що свідчить про неправильне тлумачення судом норм ч. 3 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження». Судом не враховано зауваження представника ОСОБА_2 від 27 вересня 2023 року до Актів та не надана оцінка. Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до цитування заявлених у скарзі вимог щодо незаконності оскаржуваної постанови.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В судовому засіданні представник скаржниці – адвокат Власюк К.П. підтримала доводи апеляційної скарги.
Суб`єкт оскарження - Головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С. апеляційну скаргу не визнала.
Стягувач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пацалова Т.В. запаречували проти задоволення апеляційної скарги.
Інші особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 55, 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.
Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення
Частинами першою та третьою вказаної статті визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, "Іммобільяре Саффі проти Італії" від 28 липня 1999 року).
У справі "Вишняков проти України" (рішення від 24 липня 2018 року) ЄСПЛ зазначено, що відсутність механізмів добровільного виконання суттєво зменшила можливості співпраці з тим із батьків, хто чинить перешкоди. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню. Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у відповідних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями.
Колегія суддів зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути належним чином враховані, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай передбачають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі "А.В. проти Словенії" від 09 квітня 2019 року).
Захист прав дитини гарантовано статтями 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.
Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі "Вихованок проти України" (заява N 12962/19) ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.
З урахуванням вказаного, апеляційний суд доходить висновку про помилковість доводів апеляційної скарги боржника, оскільки державним виконавцем мають використовуватися всі визначені спеціальним законом заходів щодо виконання судового рішення про участь батька у спілкуванні з дитиною, зокрема і надані йому повноваження з накладання штрафів у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду.
Пунктом 6 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за N 512/5 передбачено, що при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 серпня 2023 року Головним державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлією Степанівною відкрито виконавче провадження № 72514739 з примусового виконання Виконавчого листа № 522/11565/21, виданого 24 січня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: Київська районна державна адміністрація Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визначення порядку спілкування з дитиною, треті особи: Приморська районна державна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування та Служба у справах дітей Одеської міської ради, на виконання рішення вказаного суду від 21 червня 2022 року.
Вказаним рішенням зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визначення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною задоволено частково та встановлено наступний спосіб участі ОСОБА_1 у виховані своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
Графік зустрічей батька з дитиною до досягнення 10 років:
- кожної першої, другої та четвертої неділі місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора;
- кожної третьої суботи місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора;
- кожну середу з 16.00 години дня до 19.00 години дня;
- дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини.
- у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного проживання за попередньою домовленістю.
- після досягнення ОСОБА_5 шести років половина осінніх, зимових, весняних та літніх канікул за попередньою домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі з правом виїзду дитини з батьком за межі країни для оздоровлення та відпочинку.
18 серпня 2023 року батько надав державному виконавцю письмову згоду на те, щоб мати (боржник) була присутня під час його зустрічей з дитиною протягом місяця, розуміючи, що дитина ще маленька.
Сторонами виконавчого провадження узгоджено місце виконання рішення, яким є АДРЕСА_1 (дитячий майданчик), і таке зафіксовано постановою державного виконавця від 22 серпня 2023 року.
18 вересня 2023 року Головним державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлією Степанівною прийнято постанови про залучення представників органу опіки та піклування та працівників Київського відділу поліції при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 27 вересня 2023 року з 16.00 години дня за адресою: АДРЕСА_1 (дитячий майданчик).
26 вересня 2023 року державним виконавцем Сокол Ю.С. винесено постанову про застосування під час примусового виконання рішення суду фотозйомки та відеозапису.
26 вересня 2023 року з метою координації роботи представників органу опіки та піклування та співробітників Київського ВП під час проведення виконавчих дій у ВП№ 72514739 постановою Київського ВДВС для участі у виконавчих діях 27 вересня 2023 року було утворено виконавчу групу у складі трьох державних виконавців.
27 вересня 2023 року державним виконавцем Сокол Ю.С. складено три акти: виходом за адресою: АДРЕСА_1 (дитячий майданчик) знаходилась мати з дитиною. О 16:00 батько почав гратися з дитиною, дитина була грайлива. Батько запропонував дитині піти за іграшкою до свого автотранспортного засобу. Під час намагання прослідкувати до автотранспортного засобу мати дитини ОСОБА_2 втрутилася та заважала батьку вільному спілкуванню з дитиною. Тільки батько о 16:14 намагався гуляти з дитиною. Боржник ОСОБА_2 одразу слідкувала за ним ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_5 . При побаченні у разі якщо ОСОБА_1 намагався пересуватися по дитячому майданчику з дитиною за ним одразу слідом йшла ОСОБА_2 17:34 батько з дитиною зайшли до супермаркету « ОСОБА_8 » мати ОСОБА_2 слідкувала завжди рядом не полишаючи дитину та батько наодинці. 17:46 ОСОБА_1 виходячи з магазину пройшов з дитиною до свого авто та поклав речі до машини. Мати слідкувала разом с ОСОБА_1 та дитиною не покидаючи її. 17:54 ОСОБА_1 грався з дитиною на дитячому майданчику. ОСОБА_2 перебувала на дитячому майданчику біля 10 метрів поруч завжди. Таким чином, на протязі побачення з дитиною батько ОСОБА_1 не мав можливості провести час самостійно з дитиною, мати ОСОБА_2 знаходилась поруч все побачення на відстані 50 м. У разі намагання батька ОСОБА_1 ходити з дитиною, пересуватися територією мати одразу слідкувала за ним на полишаючи їх наодинці та находилась поруч. При проведенні виконавчих дій була присутня адвокат Власюк К.П., яка постійно при складанні акту намагалася відволікати виконавця, заснімати документи, що складав виконавець. При проведенні виконавчих дій адвокат Власюк К.П. приблизно о 16:30 підійшла до виконавця ОСОБА_9 та намагаючись, щоб ніхто не почув сказала виконавцю: «Ця справа перебуває «на контролі». Думайте, що робите». Що є тиском з боку адвоката Власюк К.П. на державного виконавця ОСОБА_9 .
Постановою від 28 вересня 2023 року старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С., керуючись ст. 64-1, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 в розмірі 1 700 грн, оскільки боржник без поважних причин порушує порядок побачення батька з донькою, визначений рішенням суду, що підтверджується актами державного виконавця від 27 вересня 2023 року.
Вказана постанова є предметом оскарження з боку боржника у виконавчому провадженні № 72514739 матері малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 .
Переглядаючи оскаржуване судове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про накладення на боржника штрафу, за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Зібрані докази вказують на те, що між сторонами виконавчого провадження № 72514739 виникли різночитання належного виконання рішення суду щодо побачень батька з дитиною, під час яких увесь час присутня матір дитини, проти чого заперечує батько, а також щодо порушення боржницею часу побачень з дитиною шляхом зменшення такого (несвоєчасного початку, закінчення, раніше встановленого судом часу), що неодноразово фіксувалося державним виконавцем та про що заявлялося письмово стягувачем ОСОБА_1 .
Як стягувач, так і боржник неодноразово зверталися до державного виконавця із заявами щодо порушення кожен своїх прав під час виконання вказаного виконачого листа.
Зокрема, матеріали виконачого провадження № 72514739 містять заяви стягувача ОСОБА_1 щодо неналежного виконання рішення суду, зокрема 21 серпня 2023 року зареєстровано його заява про те, що мати використовує дитину як інструмент маніпуляцій та провокацій, під час зустрічей з батьком він чув фрази, щоб дитина не розмовляла з батьком, нікуди не йшла з ним, вважає, що дитина піддається психологічному тиску з боку матері, що формує у доньки синдром відчуження: 30 серпня 2023 року стягувач звертався з поясненнями щодо побачення від 23 серпня 2023 року, де була присутня як мати, так і бабуся дитини, мати весь час візуально спостерігала за батьком з дитиною; 11 вересня 2023 року - про цілковий контроль з боку матері та обмеження часу побачень, тощо.
Самою боржницею не заперечувалася її постійна присутність на побаченнях батька з дитиною, незважаючи на відсутність такої її обов`язковою присутності відповідно до виконуваного рішення суду.
Колегія суддів бере до уваги, що у цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини.
Верховний Суд неодноразово налогошував (у тому разі у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 761/35081/16-ц) на тому, що виконанням виконавчого документа досягається єдина мета - виконання відповідного рішення суду. Оскільки у рішенні суд визначив графік побачень стягувача з дитиною (час та місце), виконавець не вправі змінювати таке рішення суду, що виконується, оскільки таке судове рішення набрало законної сили, на його виконання суд видав виконавчий лист, а державний виконавець відкрив виконавче провадження. Таке рішення є обов`язковим для виконання сторонами та уповноваженим державним виконавцем.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини, а також є неприпустимим відчуження дитини та того з батьків, з ким вона не проживає.
Самою боржницею не заперечувалася її постійна присутність на побаченнях батька з дитиною, незважаючи на відсутність такої її обов`язкової присутності відповідно до виконуваного рішення суду, оскільки в рішенні суду не зазначено, що побачення мають відбуватися за присутності матері.
Колегія суддів зазначає, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у роз`ясненні рішення того ж суду від 21 червня 2022 року (справа № 522/11565/21) у частині права ОСОБА_1 бачитись з донькою – ОСОБА_5 без присутності третіх осіб та обов`язку ОСОБА_7 не перешкоджати цьому, оскільки таке є чітким, у ньому визначено перелік днів, а також час, в межах якого можуть здійснюватися зустрічі батька з дитиною до досягнення нею 10-ти річного віку, що виключає його подвійне тлумачення.
 В мотивувальній частині рішення суду від 21 червня 2022 року зазначено: «А отже суд виходячи із принципу рівності прав батьків, презумпції того, що батьки діють завжди в найкращих інтересах дітей, їх вчинки завжди вмотивовані любов`ю до дитини та в жодному разі не мають на меті завдання дитині шкоди, вважає, що батько має право на побачення з донькою без присутності третіх осіб. Суд не вбачає підстав для обмеження батьківських прав ОСОБА_1 щодо спілкування з донькою без присутності третіх осіб та вважає, що ухвалення іншого рішення без достатніх вагомих доказів, що таке спілкування не відповідає найкращим інтересам дитини, буде дискримінацією батька за гендерним принципом.», в той же час, як у резолютивній частині рішення суду не зазначено про право батька на зустріч з дитиною без присутності третіх осіб».
Тому будь-яке інше тлумачення а, отже, і виконання вказаного рішення суду, ніж вичерпно зазначено у його резолютивній частині, буде суперечити його змісту як акту судової влади.
З огляду на наведене є помилковими та такими, що не ґрунтуються на змісті рішення суду Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року доводи апеляційної скарги про те, що виконуваним рішенням суду не передбачено, що побачення стягувача – ОСОБА_1 з дитиною  ОСОБА_5  повинні відбуватись без присутності матері ОСОБА_2 .
Навпаки, відмовляючи у роз`ясненні рішення суду ОСОБА_1 , суд підкреслив, що не вбачає підстав для обмеження батьківських прав ОСОБА_1 щодо спілкування з донькою без присутності третіх осіб та вважає, що ухвалення іншого рішення без достатніх вагомих доказів, що таке спілкування не відповідає найкращим інтересам дитини, буде дискримінацією батька за гендерним принципом.
У цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини.
Верховний Суд неодноразово налогошував (у тому разі у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 761/35081/16-ц) на тому, що виконанням виконавчого документа досягається єдина мета - виконання відповідного рішення суду. Оскільки у рішенні суд визначив графік побачень стягувача з дитиною (час та місце), виконавець не вправі змінювати таке рішення суду, що виконується, оскільки таке судове рішення набрало законної сили, на його виконання суд видав виконавчий лист, а державний виконавець відкрив виконавче провадження. Таке рішення є обов`язковим для виконання сторонами та уповноваженим державним виконавцем.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
ЄСПЛ неодноразово встановлював у справах проти України, що неналежний спосіб виконання судових рішень щодо дітей був наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» (Vyshnyakov v. Ukraine), пункт 46; рішення у справах «Бондар проти Україна» (Bondar v. Ukraine), заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року; «Швець проти України» (Shvets v. Ukraine), заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, «Ген та інші проти України» (Gen and others v. Ukraine), заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68, від 10 червня 2021 року; «Спіцин проти України» (Spitsyn v. Ukraine), заява № 52411/18, пункт 32, від 07 жовтня 2021 року та «Жупан проти України» (Zhupan v. Ukraine), заяви № 38882/18 і № 50200/19, пункт 36, від 07 жовтня 2021 року). 
Не може бути взятий до уваги довід апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права під час розгляду скарги на постанову державного виконавця, оскільки суд вийшов за межі вказаної скарги та, відповідно, оскаржуваної постанови, яка винесена за подіями лише 27 вересня 2023 року.
Судом вірно враховано, що хоча предметом оскарження є постанова про накладення на боржницю штрафу від 28 вересня 2023 року, в якій зазначено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною батька полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду, відповідно до якого суд, виходячи із принципу рівності прав батьків, презумпції того, що батьки діють завжди в найкращих інтересах дітей, їх вчинки вмотивовані любов`ю до дитини та в жодному разі не мають на меті завдання дитині шкоди, вважає, що батько має право на побачення з донькою без присутності третіх осіб, а боржник ОСОБА_2 без поважних причин порушує порядок побачення батька з донькою, визначений рішенням суду, що підтверджується актами державного виконавця від 27 вересня 2023 року.
Вказані вищезазначені акти наявні в матеріалах виконавчого провадження № 72514739.
За встановлених та зафіксованих у передбачений законом спосіб шляхом складення актів державним виконавцем на виконання вимог ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та наданих йому законом повноважень на боржника ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Помилкове трактування боржником своїх власних дій не як  невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні, замість зазначено виконавцем у постанові про те, що боржник ОСОБА_2 без поважних причин порушує порядок побачення батька з дитиною, не впливає на законність такої постанови, оскільки вказане свідчить про розкриття державним виконавцем змісту невиконання рішення суду.
Колегія суддів погоджує таке, оскільки невиконання рішення суду без поважних причин рішення суду полягає у власному помилковому тлумаченні боржником належного, на її думку, виконання рішення суду, чого по справі не встановлено.
Зазначення судом у якості встановлених фактичних обставин справи всіх подій за ВП № 72514739, у тому разі і що передували подіям 27 вересня 2023 року, не свідчить про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, оскільки таке ґрунтується на всебічності, повноті та об`єктивності встановлення всіх обставин справи судом.
Крім того, згідно п. 7 Розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події для виконання рішення суду, і в даному випадку такі акти лише фіксують події, що відбувалися 27 вересня 2023 року під час виконання судового рішення.
Законодавець у статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» не висуває вимоги попередньо, до накладення штрафу за невиконання рішення суду, складати акти.
Отже, за таких обставин доводи апеляційної скарги про вихід судом за межі розглядуваної скарги є помилковими.
Оцінюючи законність оскаржуваної постанови на предмет невиконання рішення суду боржником, судом вірно виснувано, що ОСОБА_2 знала, що ОСОБА_1 надавав лише власну згоду на присутність матері під час побачень з дитиною протягом певного часу, що викливалося адаптацією дитини з батьком та віку першої, боржник не оскаржував дій державного виконавця в обмеженні її участі під час побачень, і таке питання стало актуальним для боржника лише внаслідок накладення на неї штрафу.
В силу віку дитини (3 роки) дитина самостійно не може прийти на зустріч з батьком, її приводить мати до місця зустрічей. Проте привести дитину на побачення ще не означає виконати рішення суду. Оскільки його виконання включає і спілкування без матері. В протилежному разі рішення суду залишатиметься ілюзорним, якщо звести його лише до приведення матір`ю дитини на місце побачення з батьком.
У той же час, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що між батьками дитини дійсно конфлікті відносини. Сторони цього також не заперечили. Державний виконавець належно врахував цей момент, приймаючи письмові пояснення батьків за результатами кожної зустрічі.
Також судом вірно враховано, а помилкові доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду про те, що 27 вересня 2023 року поважні причини матері як боржника у виконавчому провадженні брати участь у побаченні батька з дитиною об`єктивно не було. Державний виконавець оцінював поведінку дитини з батьком і визначив, як таку за якої дитина ідентифікує його як батька, бавиться і спілкується з ним, йде на контакт з батьком. Натомість, дитина розгублюється, коли вона контактує з батьком, а мати їй суперечить. Тоді дитина не знає як вчинити.
На спростування висновків суду щодо відеофіксації подій 27 вересня 2023 року, яка проводилася державним виконавцем на підставі винесеною нею постанови, з якої вбачається, що мати постійно поруч, бігає за дитиною, батьком, тримає їх в близькому полі зору, знаходиться на такій відстані, що може чути і говорити з дитиною і батьком, боржником не надано належних та допустимих доказів належного виконання нею рішення суду 27 вересня 2023 року про спілкування та побачення батька з дитиною.
Суд також вірно врахував, що батько з власної волі давав письмову згоду на присутність матері протягом місяця на побаченнях з дитиною, розуміючи, що дитина ще мала, з метою кращого звикання. Проте згодом своєю поведінкою боржник перешкоджала настільки у встановленні батьківського контакту, де батько просив виконавця забезпечити реалізацію рішення суду уже без присутності матері. Зазначений дозвіл суд розцінює швидше як бажання батька бачитись з дитиною, а не конфліктувати з боржником.
Наведене свідчить про правильність висновку суду, що державний виконавець діяв як в найкращих інтересах дитини, так і в межах способу виконання рішення суду, визначеного виконавчим документом, з дотриманням своїх повноважень, і жодним чином не свідчить про надання будь-яких переваг одній із сторін виконавчого провадження або про тиск на боржника.
Посилання боржника на те, що накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин боржником рішення має бути підтверджено одним актом, а не трьома актами, як в даному разі, судом вірно не взято до уваги, оскільки вказана норма встановлює обов`язок державного виконавця лише засвідчити актом факт невиконання без поважних причин боржником рішення та не обмежує щодо кількості цих актів. Тому в цій частині доводи апеляційної скарги також є неспроможними.
ЄСПЛ у своїх рішеннях послідовно констатує, що пункт 1 статті 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях. Хоча ЄСПЛ і наголошує, що ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент, таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
Апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги перевірені наведені доводи апеляційної скарги та підтверджено правильний висновок суду першої інстанці.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 21 червня 2024 року.

Головуючий                                                                                 М.В. Назарова

Судді:                                                                                            В.В. Кострицький

                                                                       Ю.П. Лозко