КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/20022/23                                                                                    Головуючий у І інстанції Єросова І.Ю.
Провадження №22-ц/824/7879/2024                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
16 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2010 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини від його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Виконання рішення відбулось у примусовому порядку і в середньому останній рік аліменти становили 2 800 - 3 000 грн щомісячно.
16 серпня 2023 року ОСОБА_3 досяг 18 річного віку та продовжив навчатись у вищому навчальному закладі - Національному медичному університеті імені О.О. Богомольцяна на денній формі навчання зі строком закінчення освіти - 30 червня 2029 року. 
Враховуючи наведене, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходів щомісяця на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від дня подачі позову і до досягнення ОСОБА_3 23річного віку, але не більше ніж на період навчання, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року позов задоволено частково. 
Стягнуто ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісяця, починаючи з 16.10.2023 року і до закінчення навчання або до досягнення двадцятитрьохрічного віку - з урахуванням того, яка з цих обставин настане першою.
Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що в позовній заяві вона навела мінімальні розрахунки своїх витрат на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак судом не надано їм оцінки.
Судом не враховано, що у відповіді на відзив вона надала суду докази, яки підтверджують, що майновий стан відповідача є не таким скрутним, як викладено у відзиві на позов.
Крім того, вказує, що у розпорядженні родини відповідача є 6 транспортних засобів, які треба утримувати та платити за обслуговування.
Також зазначає, що наявність кредитних зобов`язань відповідача не може бути причиною обґрунтування зменшення розміру стягнення аліментів у конкретному випадку.
Вважає, нелогічним висновки суду про те, що 1/6 частина доходу буде відповідати принципу співмірності та обов`язку батьків у наданні допомоги сину. 
Також, не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що на момент подачі відносно нього позовної заяви він не має фінансової можливості утримувати дитину під час навчання у ВНЗ внаслідок відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з нього кредитної заборгованості та накладення арешту на рахунки та майно.
Зазначає, що на його утриманні перебуває дружина, яка є інвалідом 2- групи та потребує додаткових витрат на лікування, а розмір його заробітної плати без урахування податків складає 10 - 11 тисяч грн. 
Вказує, що таке матеріальне становище виникло у зв`язку із змінами істотних умов праці роботодавцем, а саме переведенням на 0,5 ставки.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що наявність арешту предмета іпотеки ніяк не може впливати на можливість утримувати дитину, яка продовжує навчання. Оскільки, як вже зазначалось у відповіді на відзив, рішенням апеляційного суду від 31.07.2013 був покладений обов`язок із погашення кредитних зобов`язань на них однаково.
Безпідставним також вважає посилання відповідача на факт утримання ним своєї дружини, яка є інвалідом 2 групи. Оскільки факт наявності інвалідності не свідчить про факт її утримання. Ніяких доказів з її утримання та розмір відповідачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва складено актовий запис № 2081 та видано відповідне свідоцтво.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06.05.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва (актовий запис №362), розірвано.
Факт проживання дитини із матір`ю не заперечується жодною зі сторін.
Згідно довідки, виданої Національний медичним університетом ім. О.О. Богомольця від 04.09.2023 р. №120/25-730, ОСОБА_3 у 2023 р. вступив до вказаного університету та навчається на 1 курсі денного відділення медичного факультету.
Із довідки про заробітну плату, виданої КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва від 13.10.2023 р. №71, вбачається, що ОСОБА_1 працює у вказаній установі на посаді медичної сестри та її заробіток за період з квітня 2023 р. по вересень 2023 р. складає 95 298,90 грн.
Із виписки по витратам по картці вбачається, що позивачем здійснюється оплата за комунальні послуги, забезпечення продуктами харчування, одягом та додатковими витратами на навчання сина.
Із довідки про заробітну плату, виданої КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва від 04.12.2023 р. №80, вбачається, що ОСОБА_2 працює у вказаній установі на посаді лікаря-стоматолога-терапевта та його заробіток за період з травня 2023 р. по жовтень 2023 р. складає 80 979,38 грн.
Із відомостей з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів вбачається перебування на праві власності у відповідача трьох транспортних засобів.
Судом також встановлено, що 21 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис №412 та видано відповідне свідоцтва. Як вбачається із пенсійного посвідчення ОСОБА_6 з 04.08.2022 р. є інвалідом 2 групи.
Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Білоконем М.В. від 19.07.2023 р. ВП НОМЕР_2 звернено стягнення із доходів боржника ОСОБА_2 у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, що складає 6 800,00 грн.
26 липня 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Білоконем М.В. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на квартиру, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції враховуючи встановлені по справі обставини, можливість надання матеріальної допомоги відповідачем його повнолітньому сину, який продовжує навчання та потребує такої допомоги з боку батька, який є здоровим та працездатним, має стабільний дохід, дотримуючись визначеного принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 16.10.2023 року та до досягнення ним 23-річного віку, але не більше, ніж до закінчення навчання. На переконання суду, стягнення аліментів в такому розмірі відповідатиме потребам ОСОБА_3 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу з огляду на його матеріальне становище та наявність кредитних зобов`язань, засадам розумності, справедливості, співмірності та обов`язку батьків у наданні такої допомоги сину нарівні.
З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Так, ч.1 ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.
Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно суд першої інстанції надав належну оцінку доказам у справі та врахував, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину в рівних частинах.
Крім того, судом враховано, що ОСОБА_3 потребує такої допомоги з боку батьків, а тому стягнення аліментів на навчання у вказаному розмірі є правомірним.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що позивачкою в позовній заяві наведено мінімальні розрахунки своїх витрат на утримання повнолітнього сина, колегія суддів сприймає критично, оскільки судом першої інстанції були дослідженні всі обставини справи, поданим сторонами доказам надана відповідна правова оцінка та зроблено мотивований висновок, який відповідає чинному законодавству України.
Доводи апеляційної скарги позивачки про наявність у відповідача транспортних засобів, що є підтвердженням достатнього майнового стану останнього, судова колегія не приймає до уваги, оскільки дана обставина була досліджена та врахована судом першої інстанції під час ухвалення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року та не є новим доказом в даній справі.
З матеріалів справи слідує, що відповідач є працездатною особою, а отже, зобов`язаний приймати участь в матеріальному забезпеченні сина.
Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що його матеріальний стан не дає йому змоги приймати участь в матеріальному утриманні дитини, що продовжує навчання та яка такої допомоги потребує.
Посилання відповідача в своїй апеляційній скарзі, що він має на утриманні дружину, яка є інвалідом 2 групи, правильності висновків суду не спростовуєта не звільняє останньоговід обов`язку утримання сина.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до не згоди з висновками суду першої інстанції Належних та допустимих доказів, які були б підставою для скасування правильного по суті рішення, ОСОБА_2 не надав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісяця, починаючи з 16.10.2023 року і до закінчення навчання або до досягнення двадцятитрьохрічного віку - з урахуванням того, яка з цих обставин настане першою.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, а тому дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 16 травня 2024 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                          Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                     Т.А. Слюсар