УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2024 року
м. Київ
справа № 552/4114/23
провадження № 51 - 5586 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на судове рішення, 
встановив:
Як вбачається із доданої до касаційної скарги копії судового рішення, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 24 липня 2023 року повернуто скаргу ОСОБА_4 на неправомірні дії, а саме, щодо невнесення відомостей за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді,  ОСОБА_4 оскаржила її в апеляційному порядку.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 24 липня 2023 року - без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить розглянути її скаргу.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується.
Водночас, зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 хоч і додає до касаційної скарги, зокрема, копію ухвали Полтавського апеляційного суду від                         21 березня 2024 року, проте у порушення вимогп. 3 ч. 2 ст. 427 КПК України  не конкретизує, яке саме рішення нею оскаржується, що позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог                  ст. ст. 424, 426 КПК України, а саме: чи належать судові рішення до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку, та чи дотримано строку касаційного оскарження.
Крім того, згідно пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог ОСОБА_4 викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
До того ж  ОСОБА_4 , всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі не зазначає, яких саме порушень допустився суд, який виніс оскаржуване нею рішення, та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали,і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування чи зміни касаційним судом вказаного судового рішення  згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ст. 436 КПК України,  суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Натомість, у прохальній частині касаційної скарги  ОСОБА_4 просить розглянути її скаргу, що не відповідає повноваженням касаційного суду згідно вимог ст. 436 КПК України.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК  України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять  днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3