ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року	Львів	Справа № 301/311/24 пров. № А/857/6603/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                   Мікули О. І.,
суддів          -                                                Курильця А. Р., Пліша М. А.,
з участю секретаря судового засідання – Кулабухової М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року у справі №301/311/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції – Гичка О. Б.,
дата ухвалення рішення – 26 лютого 2024 року, 
місце ухвалення рішення – м. Іршава,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                        в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №264974 від 16 січня 2024 року, відповідно до якої на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн за порушення ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року позов задоволено. Скасовано постанову від 16 січня 2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія БАД № 264974 від 16 січня 2024 року, винесену інспектором СРПП відділення №1 Хустського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенантом поліції Дудла О.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП. Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП ОСОБА_1 закрито.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивач 16 січня 2024 близько 11 години у м. Іршава керував транспортним засобом по вул. Б. Хмельницького на перехресті вул. Фізкультурна з порушенням правил маневрування, не був пристебнутий паском безпеки та не пред`явив посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування ТЗ, чим порушив п.2.1а, 2.1б, 2.3в ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Зазначає, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами відеофіксації, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням норм чинного законодавства та підстави для скасування такої відсутні. Крім того, звертає увагу, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. З врахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2024 року інспектором СРПП відділення №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції Дудла О.І. винесено постанову БАД№264974 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Відповідно до вищевказаної постанови серії БАД №264974 ОСОБА_1 16 січня 2024 року близько 11 години у м. Іршава керував транспортним засобом ТЗ «Мерседес ВІТО» р.н. НОМЕР_1 по вул. Б. Хмельницького на перехресті вул. Фізкультурна з порушенням правил маневрування, не був пристебнутий паском безпеки та не пред`явив посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування ТЗ, чим порушив п.2.1а, 2.1б, 2.3в ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова по справі про адміністративне правопорушення БАД 264974 від 16 січня 2024 року є необґрунтованою та такою, що не відповідає критеріям, які наведені у ч.2 ст.2 КАС України, при розгляді справи відповідачем не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, а тому вищевказана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ч.5 ст. 14 Закону України “Про дорожній рух” передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.2.1.а, 2.1.б ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони — технічний талон).
Згідно з п.2.3.в ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
За змістом ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина 1 ст.126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 16 січня 2024 року близько 11 години у м. Іршава керував транспортним засобом ТЗ «Мерседес ВІТО» р.н. НОМЕР_1 по вул. Б. Хмельницького на перехресті вул. Фізкультурна з порушенням правил маневрування, не був пристебнутий паском безпеки та не пред`явив посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування ТЗ, чим порушив п.2.1а, 2.1б, 2.3в ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.
Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегією суддів оглянуто відеозаписи з камери нагрудного реєстратора поліцейського (а.с.33-36), на якому зафіксовано повідомлення інспектором поліції про причини зупинки, а саме: маневрування (рух транспортним засобом заднім ходом), при цьому, на вимогу працівника поліції надати документи на автомобіль та посвідчення водія, позивач відповів про їх відсутність. 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що він не керував вказаним транспортним засобом, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу були роз`яснені права, передбачені статтею 268 КУпАП, що підтверджується його підписом у графі 8 вказаної постанови; у графі 9 постанови містять підпис позивача, яким він підтверджує отримання ним копії постанови, при цьому, будь-яких заяв, зауважень чи клопотань (в тому числі, заперечення про те, що транспортним засобом він не керував) постанова не містить (а.с.9).
Крім того, факт керування транспортним засобом підтверджується постановою Іршавського районного суду від 28 лютого 2024 року у справі №301/254/24.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №264974 від 16 січня 2024 року в цій частині прийнята правомірно, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.
Щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Ст.251 КУпАП передбачає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що до матеріалів не долучено будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП. 
Таким чином, враховуючи наведене вище, доводи апелянта про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення такого адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП, а тому постанова серії БАД №264974 від 16 січня 2024 року в частині поставлення у вину ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню.
Колегія суддів зазначає, що у оскаржуваній постанові стягнення накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а тому враховуючи ту обставину, що за результатами апеляційного розгляду постанову БАД №264974 від 16 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення у цій частині, суд апеляційної інстанції з врахуванням ч.3 ст.286 КАС України за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП змінює постанову БАД №264974 від 16 січня 2024 року в частині заходу стягнення в межах санкції ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №264974 від 16 січня 2024 року є однією вимогою немайнового характеру, та за результатами апеляційною розгляду апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, оскаржувану постанову не скасовано у повному обсязі, а тому підстави для стягнення з суб`єкта владних повноважень на користь позивача судового збору відсутні.
Керуючись ст.139, 242, 243, 246, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд,-
                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задовольнити частково.
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року у справі №301/311/24 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №264974 від 16 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення у цій частині.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №264974 від 16 січня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП змінити в частині заходу стягнення в межах санкції ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425,00 грн, а позовну вимогу в цій частині залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 05 червня 2024 року.