ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22338/21                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 квітня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, прийнятих ухвалою суду від 18.10.2021 просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи: з 24.08.1979 року по 29.04.1982 рік; з 22.01.1987 року по 08.10.1987 рік згідно записів у дублікаті трудової книжки та період навчання з 01.09.1976 року по 13.08.1979 у середньому професійно-технічному училищі №3 м. Олександрія Кіровоградської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 24.08.1979 року по 29.04.1982 рік; з 22.01.1987 року по 08.10.1987 рік згідно записів у дублікаті трудової книжки та період навчання з 01.09.1976 року по 13.08.1979 у середньому професійно-технічному училищі №3 м. Олександрія Кіровоградської області, та здійснити перерахунок пенсії з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 14.06.2021.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем протиправно не враховано до загального страхового стажу періоди його роботи: з 24.08.1979 року по 29.04.1982 рік; з 22.01.1987 року по 08.10.1987 рік згідно записів у дублікаті трудової книжки та період навчання з 01.09.1976 року по 13.08.1979 у середньому професійно-технічному училищі №3 м. Олександрія Кіровоградської області.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи: з 24.08.1979 року по 29.04.1982 рік; з 22.01.1987 року по 08.10.1987 рік згідно записів у дублікаті трудової книжки та період навчання з 01.09.1976 року по 13.08.1979 у середньому професійно-технічному училищі №3 м. Олександрія Кіровоградської області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 24.08.1979 року по 29.04.1982 рік; з 22.01.1987 року по 08.10.1987 рік згідно записів у дублікаті трудової книжки та період навчання з 01.09.1976 року по 13.08.1979 у середньому професійно-технічному училищі №3 м. Олександрія Кіровоградської області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з дати призначення пенсії за віком, а саме з 10.05.2021.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
У відповідності до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі  ст. 308 КАС України  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Листом від 22.06.2021 №2600-0208-8/101676 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило заявника, що на підставі поданих заявником документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж на дату звернення складає 24 роки 9 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
У вказаному листі зазначено, що не зараховано до загального страхового стажу період роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки вона є дублікатом та на титульній сторінці відсутній підпис власника.
Водночас, як свідчать матеріали справи згідно поданої позивачем заяви від 28.07.2021 останнього взято на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянський район) та з 10.05.2021 призначено пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Наведене викладено у листі ГУ ПФУ в м. Києві від 27.08.2021 №22731/22506/К-02/8-2600/21.
Також у листі ГУ ПФУ в м. Києві від 27.08.2021 №22731/22506/К-02/8-2600/21 зазначено, що пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 35 років 3 місяців 12 днів та заробітної плати визначеної за період роботи з 01.07.2000 по 31.05.2012, з 01.08.2013 по 31.10.2014, з 01.08.2015 по 31.03.2021, розмір пенсії становить - 4343,34 грн.
До страхового стажу не були враховані періоди роботи: з 24.08.1979 по 29.04.1982 (в записі про звільнення не зазначено посадову особу), з 22.01.1987 по 08.10.1987 (виправлення в даті звільнення) та період навчання з 01.09.1976 по 13.08.1979 (не відповідності імені із паспортними даним).
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд першої інстанції зауважив, що здійснені записи в дублікаті трудової книжки, які містять посилання на номери наказів, дають підстави вважати, що їх зроблено на підставі належно оформлених документів. Також суд першої інстанції наголосив на тому, що відповідальність за внесення до трудової книжки працівника певних відомостей несе роботодавець або уповноважений ним орган за місцем останньої на той час роботи, оскільки саме ним здійснюються записи, відтак працівник не може нести за це відповідальність або бути позбавлений права на пенсію.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
В силу вимог ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01 січня 2004 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спірні правовідносини регулював Закон України «Про пенсійне забезпечення».
Положеннями ч. 1 ст. 56 вказаного Закону було передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.
З матеріалів справи, вбачається, що відповідач не врахував до страхового стажу позивача періодів роботи, а саме: з 24.08.1979 по 29.04.1982 (в записі про звільнення не зазначено посадову особу), з 22.01.1987 по 08.10.1987 (виправлення в даті звільнення).
Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, у редакції, чинній на час оформлення дубліката трудової книжки НОМЕР_2 від 09 грудня 1997 року (далі - Інструкція) особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а в разі ускладнення - в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.
Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.
Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.
Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.
Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.
Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а в графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.
У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.
У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.
В цілому погоджуючись із доводами відповідача про те, що записи у дублікаті трудової книжки НОМЕР_3 від 24.08.1984 року виконані не у повній відповідності до вимог п.п. 5.1, 5.2, 5.3 розділу 5 Інструкції, колегія суддів наголошує на тому, що визначальним для вирішення цього спору є те, що інформація, зазначена в такому документі, є достатньою для встановлення періодів трудової діяльності ОСОБА_1 .
Так, дублікат трудової книжки НОМЕР_3 від 24.08.1984 року містить деякі неточності, такі, як:в записі про звільнення не зазначено посадову особу та виправлення в даті звільнення.
Всі записи в трудовій книжці ОСОБА_1 виконані послідовно, не містять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виявлені відповідачем недоліки в заповненні дубліката трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.
Також колегія суддів враховує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до дубліката трудової книжки ОСОБА_1 , а вказує лише на окремі недоліки в її заповненні.
Водночас відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Щодо не врахування навчання позивача у період з 01.09.1976 по 13.08.1979, у зв`язку із невідповідністю імені із паспортними даним, колегія суддів вказує про наступне.
З матеріалів справи вбачається, що в паспорті серія НОМЕР_4 , виданий 15.04.1999 зазначено ім`я позивача ОСОБА_2 . Вказане ім`я зазначено у інших документах, долучених позивачем до позовної заяви.
У той же час в матеріалах справи наявна копія диплому Державного комітету Ради Міністрів Української РСР по професійно-технічній освіті №202793 від 13.08.1979, де зміст останнього викладено двома мовами: української та російською. При цьому, ім`я позивача на українській мові зазначено як ОСОБА_3 , замість ОСОБА_2 .
Колегія суддів аналізуючи зміст вказаного диплому вважає, що особою, яка його заповнювала допущено помилку при перекладі ім`я позивача з російської на українську мову, проте вказана помилка, у взаємозв`язку із наявними документами в матеріалах справи не може позбавляти права ОСОБА_1 на зарахування до загального страхового стажу періоду навчання з 01.09.1976 по 13.08.1979.
Окрім цього суд зазначає, що у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що « перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».
Отже, беручи до уваги наведене колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи: з 24.08.1979 року по 29.04.1982 рік; з 22.01.1987 року по 08.10.1987 рік згідно записів у дублікаті трудової книжки і, наявність правових підстав для зобов`язання останнього зарахувати вказані періоди до загального страхового стажу, а також періоду навчання з 01.09.1976 по 13.08.1979.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не обгрунтовані. Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3  ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Текст постанови виготовлено   22   квітня  2024 року.

Суддя-доповідач                                                                                   Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма