ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 квітня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/2396/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Головного управління МВС України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 року (головуючий суддя Жукова Є.О.) 
в адміністративній справі №160/2396/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 09.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просив: 
- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №66660086 від 21.12.2022 року, яка винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) при примусовому виконанні виконавчого листа №804/1382/16, який видано 15.06.2021 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом.   
Позов обґрунтовано тим, що 28.01.2021 у справі №804/1382/16 Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ ДМУ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015 року та стягнуто з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9584грн. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах стягнення суми за 1 місяць звернено до негайного виконання. Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 17.02.2021 №2 о/с внесено зміни до наказу: пункт наказу ГУМВС від 06.11.2015 №485 о/с в частині звільнення відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 начальника сектора дільничних інспекторів міліції Самарського районного відділу Дніпропетровського міського управління, з 6 листопада 2015 року, з вислугою років на день звільнення: 11 років 03 місяці 27 днів, скасовано, вважається його працюючим на попередній посаді з 7 листопада 2015 року. Крім того, цим же наказом ГУМВС нараховано та виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 року позов задоволено (з урахування ухвали від 30.06.2023 про виправлення описки) (а.с. 85-89, 97-98).
Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №66660086 від 21.12.2022 року, яка винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) при примусовому виконанні виконавчого листа №804/1382/16, який видано 15.06.2021 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не вчинено всіх дій, направлених на примусове виконання судового рішення; державний виконавець не скористався своїм правом, передбаченим п. 1, 3, 14 ч. 3 ст. 18 Закону №1404 та з метою захисту інтересів стягувача не перевірив виконання боржником рішення суду щодо поновлення на посаді та чи відповідне зобов`язання боржника виконане у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду, не одержав від боржника додаткових доказів (пояснень, довідок та іншої інформації) щодо того, які дії вчинив боржник для повного виконання рішення суду, відтак дійшов висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення, тому не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження №66660086.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що Головне управління МВС України в Дніпропетровській області у виконавчому провадженні №66660086 виступає боржником, тому скасування постанови про закінчення виконавчого провадження може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки останнього. Зазначає, що боржником – ГУ МВС України в Дніпропетровській області рішення суду згідно з виконавчим документом виконано в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Справа розглянута в письмовому провадженні згідно ст. 311 КАС України, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшов підстав для розгляду справи в загальному порядку з викликом сторін в судове засідання, оскільки дана справа може бути вирішена на підставі наявних у ній доказів.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №804/1382/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів - задоволено частково (а.с. 15-26).
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 06.11.2015р. №485 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за пп. «г» п.64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ ДМУ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області.
Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9584 грн.
В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №804/1382/16 - змінено.
Викладено наступним чином абзац 5 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року у справі №804/1382/16:
Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 205 668грн. 88 коп.   
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року у справі №804/1382/16 залишено без змін.
15.06.2021 Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №804/1382/16 видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ ДМУ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області з 07.11.2015 року.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ ДМУ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.
ОСОБА_1 подано до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на примусове викання виконавчий листа №804/1382/16, що виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 15.06.2021р.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Загребельською Даною Сергіївною від 21.12.2022 року закінчено виконавче провадження №66660086 (а.с. 30-33).
На адресу відділу 08.11.2022 р. за вх. № 10053 та 04.11.2022 за вх. № 9933 надійшли заяви від Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, в яких зазначено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/1382/16 виконано в повному обсязі. 
На підтвердження виконання надано витяг з наказу № 2 о/с від 17.02.2021 р. (а.с. 27).
Позивач вважає протиправною постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження №66660086 від 21.12.2022 року, оскільки рішення у справі №804/1382/16 не виконано та його не поновлено на посаді.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
  Межі повноважень, підстави та способи їх реалізації державними виконавцями та приватними виконавцями встановлені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII.
Предметом спору є протиправність/правомірність постанови про закінчення виконавчого провадження №66660086 від 21.12.2022 року (а.с. 30-33).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач звернувся до адміністративного суду про оскарження зазначеної постанови 09.02.2023.
При цьому, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 ЗУ №1404-VIII). 
В силу частини 1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
При цьому, згідно пункту 1 частини 2 ст.287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у 10-ти денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять заяву позивача від 09.02.2023  про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом. Заявник зазначає, що постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження  №66660086 від 21.12.2022 року отримав поштою 11.01.2023, також вказує, що до суду про оскарження постанови №66660086 від 21.12.2022 звернувся з позовом 20.01.2023, однак 25.01.2023 ухвалою у справі №160/1068/23 позов було повернуто. Тому вважає, що строк звернення до суду підлягає поновленню (а.с. 59-60, 63-66).
Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що при зверненні до адміністративного суду з позовом про оскарження постанови №66660086 від 21.12.2022 позивач діяв без зволікань, що стало наслідком поновлення строку звернення до суду.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (ч.1 ст. 5 ЗУ №1404-VІІІ). 
При цьому, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 ЗУ №1404-VІІІ).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 ст.18 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:  
1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 
3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 
14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; 
16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 
18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 
22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 ЗУ №1404-VІІІ).
В силу ч.6 ст.26 цього Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Слід взяти до уваги, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону (ст.65 ЗУ №1404-VІІІ).
При цьому, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч.1 ст.63 ЗУ №1404-VІІІ).
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом 3-х робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 ЗУ №1404-VІІІ).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно ч.2 ст. 65 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
За змістом п.9 ч.1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. 
Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ. 
Лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2022 р. у справі №160/26969/21, яким встановлено, що з постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2021 у ВП №66660086, підставою для її прийняття став саме наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №2 о/с від 17.02.2021 та лист Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №20592/Лк від 17.02.2021 на ім`я ОСОБА_1 , в якому зазначено про необхідність ОСОБА_1 прибути до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області для внесення змін до трудової книжки та вчинення дій, пов`язаних з подальшим проходженням служби, згідно чинного законодавства (а.с. 34-49, 50-58). 
Згідно із наданим наказом №2 о/с від 17.02.2021 скасовано наказ ГУМВС від 06.11.2015 №485 о/с в частині звільнення позивача з 06.11.2015 та він вважається працюючим на попередній посаді з 07.11.2015. 
Суд першої інстанції зазначає, що зміст наказу № 2 о/с від 17.02.2021 положень щодо поновлення позивача на посаді, тобто у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду, не містить. 
Не містять матеріали виконавчого провадження і доказів внесення відповідних змін до трудової книжки позивача на підтвердження виконання рішення суду щодо поновлення на посаді. 
Суд першої інстанції зауважує, що правила виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження». 
Особливості виконання рішень про поновлення на роботі визначені статтею 65 цього Закону, відповідно до якої рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 
При цьому, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний перевірити, що відповідне зобов`язання виконане у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. 
Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання. 
У контексті викладеного суд першої інстанції зазначив, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. 
Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. 
Водночас поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що, виходячи зі змісту трудового договору та порядку його укладення, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але і фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату. 
Отже, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. 
При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. 
Суд першої інстанції вважає, що відповідачем не вчинено всіх дій, направлених на примусове виконання судового рішення, державний виконавець не скористався своїм правом, передбаченим п.1, 3, 14 ч.3 ст.18 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ та з метою захисту інтересів стягувача не перевірив виконання боржником рішення суду щодо поновлення на посаді та чи відповідне зобов`язання боржника виконане у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду, не одержав від боржника додаткових доказів (пояснень, довідок та іншої інформації) щодо того, які дії вчинив боржник для повного виконання рішення суду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення, тому не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження №66660086. 
З цього приводу колегії суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що статтею 18 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ передбачені обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.
Зокрема, частиною 1 вказаної норми встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Водночас, частиною 3 статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ передбачені права виконавця.
Так, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має певні права.
При цьому, не реалізація виконавцем своїх прав не може бути покладена в основу не виконання виконавцем обов`язків.
Колегія суддів апеляційної інстанції, аналізуючи  постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження  №66660086 від 21.12.2022 року (а.с. 30-33) бере до уваги, що в поставні №66660086 від 21.12.2022 року зазначено, що на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2022 р. у справі №160/26969/21 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 по справі №160/26969/21, наказом №5 о/с від 01.11.2022 внесено зміни до наказу ГУ МВС від 17.02.2021 №2 о/с, а саме слова «вважати його працюючим на попередній посаді» замінити словами: «поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ ДМУ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області», що підтверджується наказом  №5 о/с від 01.11.2022.
Наказ ліквідаційної комісії ГУ МВС в Дніпропетровській області  від 17.02.2021 №2 о/с в судовому порядку не оскаржувався.
При цьому, матеріали справи не містять наказу №5 о/с від 01.11.2022, а також не містять копії трудової книжки позивача з відповідним записом про поновлення на посаді.
Отже, матеріали справи не містять доказів щодо внесення відповідних змін до трудової книжки позивача на підтвердження виконання рішення суду про поновлення на посаді.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №66660086 від 21.12.2022 року, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження мотивована лише листом боржника та витягом з наказу, водночас, доказів, що підтверджують виконання рішення суду матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення, тому не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження №66660086.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.
Керуючись ст. 241-245, 250, 272, 287, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 року –залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 17.04.2024 та в силу ст. 328 КАС України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова