ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року	Львів	Справа № 301/201/24 пров. № А/857/5304/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
при секретарі судового засідання:                     Нор А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2024 року у справі № 301/201/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (головуючий суддя першої інстанції – Бобик О.І., місце ухвалення – м. Іршава, дата складання повного тексту – 12.02.2024), –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 229423 від 05.01.2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.01.2024 року інспектором Ужгородської ПП в Закарпатскій області Каменчуком В.В. було винесено постанову серії БАВ № 229423 від 05.01.2024 року відповідно до якої його, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1  ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанову мотивовано тим, що він 05.01.2024 року о 11 год. 47 хв. керував автомобілем Тойота, р.н. НОМЕР_1 на М-06730 (або 790) в зоні дії знака 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху» (150) рухався зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 24 км/год, чим порушив п. 12.9 б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Вважає, що постанова є необґрунтованою, винесеною без достатніх підстав, з порушенням вимог закону, та підлягає скасуванню.
Іршавський районний суд у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовив.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Іршавського районного суду Закарпатської області  від 12.02.2024 у справі № 301/201/24 скасувати, апеляційну скаргу задовольнити, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП. На думку апелянта, суд не в повному обсязі дослідив матеріали справи та не в повному обсязі оцінив усі докази. Зокрема апелянт зазначає, що судом не були досліджені обставини того, що згідно наданого відповідачем відеозапису з місця адміністративного правопорушення від 05.01.2024 року, записаного на носії інформації DVD – R диск, а також копії фото з приладу, вбачається, що як вимірювальний прилад застосовувався TruСАМ ІІ серійний номер ТС 008374, назва якого не співпадає з записом в самій постанові інспектора патрульної служби ОСОБА_2 , у якій він вказав назву приладу Trucam 008374. А в ксерокопії свідоцтва про повірку законодавчого регульованого засобу вимірювальної техніки за №22-01/29282 від 07 листопада 2023 року зафіксовано лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів під назвою LTI 20/20 TruCAM II № TC 008374.
Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити апелянту у задоволенні вимог апеляційної скарги в повному обсязі та залишити рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2024 року у справі № 301/201/24 без змін.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання на офіційні електронні адреси, про що свідчать довідки про доставку електронного листа. 
Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до постанови серії БАВ № 229423 від 05.01.2024 року про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором Ужгородської ПП в Закарпатській області Каменчук В.В., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що 05.01.2024 року о 11 год. 47 хв. ОСОБА_1 на автомобільній дорозі М-06 «Київ-Чоп» 790 км, керуючи транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год, в зоні дії знака 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 24 км/год, та у зв`язку з чим порушив п. 12.9.б Правил дорожнього руху.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: в тому числі передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.
За приписами частини першої статті 9 КУпАП  адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до статті 14 вказаного Закону  учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі – ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
05.01.2024 року о 11 год. 47 хв. ОСОБА_1 на автомобільній дорозі М-06«Київ-Чоп» 790 км, керуючи транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год в зоні дії знака 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 24 км/год, та у зв`язку з чим порушив п. 12.9.б Правил дорожнього руху.
З оскаржуваної постанови вбачається, що 05.01.2024 року о 11 год. 47 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-06«Київ-Чоп» 790 км, рухався із швидкістю 74 км/год в зоні дії знака 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», чим перевищив швидкість на 24 км/год, чим порушив п. 12.9.б Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух
Відповідно до п. 12.9. б ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 вказаного закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Колегія суддів звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи фотознімок та відеозапис, який здійснений сертифікованим приладом TruCam №ТС008374 зафіксував, що автомобіль позивача марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 дійсно рухався зі швидкістю 74 км/год.
З наявного відеозапису, що міститься в матеріалах справи встановлено, колегія суддів вбачає, що саме позивач, керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в зоні дії знака 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год» зі швидкістю 74 км/год.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що з наданого відповідачем фото та відео вбачається, що правопорушення здійснене саме в зоні дії знака 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50км/год», оскільки зазначено широту та довготу, що дає можливість пересвідчитись, що вказане місце є на автодорозі М-06«Київ-Чоп» 790 км, ліміт швидкості 50 км/год.
Згідно рапорта поліцейського, який виніс постанову, ним було помилково вказано, що обмеження максимальної швидкості руху згідно дорожнього знаку 3.29 становить 150 км/год, правильним числовим вираженням обмеження максимальної швидкості є 50 км/год.
Щодо використання працівниками патрульної поліції лазерного вимірювача TruCam LTІ 20/20 №ТС008374, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтями 283 і 284 КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як постанови про накладення адміністративного стягнення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі.
Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За правилами визначеними статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26696, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 02 грудня 2022 року та чинного до 02 грудня 2023 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС0008374, є придатним до застосування. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc, також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Разом з тим, для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ± 2 км/год.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що фотознімок та відеозапис, здійснені сертифікованим приладом TruCam №ТС008374, є отриманими у встановленому законом порядку доказами того, що ОСОБА_1 перевищив дозволену законом швидкість і, відповідно, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно з даними з інтернет-сервісу Google Maps, що є в загальному користуванні, точка за координатами широта: 48°31'09.69"N довгота: 22°30'37.44"E знаходиться на автодорозі М-06 790 км, ліміт швидкості 50 км/год.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що інформація з фотознімку, здійсненого сертифікованим приладом TruCam серії TruCam №ТС008374 підтверджує перевищення позивачем швидкості, а географічні координати дозволяють встановити, що правопорушення зафіксоване в межах дії знака 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год».
Колегія суддів акцентує, що посилання апелянта на те, що дії поліцейського були незаконними, оскільки вимірювання швидкості руху було здійснено приладом із функцією фото- та відеофіксації TruCam, який знаходився в руках працівника поліції, а не був встановлений стаціонарно, спростовуються листом Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 № 11299/41/2/02-2018 та листом ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 № 22-38/49, відповідно до яких лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Відтак, в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості ТruCam в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.
Доводи апелянта про те, що текст оскаржуваної постанови є незрозумілий та неможливо його прочитати, у постанові не вказана марка і модель автомобіля, а тому факт вчинення ним правопорушення є недоведеним, спростовується дослідженими судом доказами у справі, як самої постанови, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та Інструкції №1395, так і наданим фотознімком, реєстраційною карткою на ТЗ та відеозаписом.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. У той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода апелянта щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2024 року у справі № 301/201/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін 	
Повний текст постанови складно 09.05.2024