ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/11723/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року в адміністративній справі №160/11723/23 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                             ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 047050022035 від 24.04.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати      ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у страховий стаж періоди роботи з 16.11.1992 по 20.05.1995 та з 24.02.1997 по 09.03.1998 рр.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про призначення пенсії від  17.04.2023 р. з урахуванням висновків суду. 
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року у задоволені позову відмовлено. 
Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачу слід зарахувати періоди роботи з 16.11.1992 року по 20.05.1995 року з 24.02.1997 року по 09.03.1998 року у зв`язку із наявністю про це відповідні відомості в трудовій книжці та уточнюючій довідці. При цьому, певні формальні недоліки у документах не є підставою для відмови у зарахуванні такого стажу.  
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Так, позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням від 24.04.2023 року № 047050022035  відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за нормами статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
В обґрунтування рішення зазначено, що страховий стаж особи становить 28 років 11 місяців 6 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 16.11.1992 по 20.05.1995 року та з 24.02.1997 по 09.03.1998, оскільки в довідці  від 13.04.2023 року № 8 не зазначені  накази про звільнення. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною 1 статті     8 Закону України     “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” 09.07.2003 №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).
Згідно частини 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (ст. 44 ЗУ №1058-IV)
Частиною 1 статті     45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”     встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст. 24 ЗУ №1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 ЗУ №1058-IV).
При цьому, відповідно до частини     4 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162).
Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні -у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N58 затверджена нова Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
До трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2. Інструкції №58).
За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що із записів     трудової книжки позивача НОМЕР_2  не вбачається праця    у спірні періоди. 
Приписами пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом наведених вище положень надання вказаних документів з метою визначення права на пенсію необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.
Отже, в даному випадку, за відсутності необхідних записів  у трудовій книжці позивача,  необхідно застосовувати норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
Для підтвердження праці у спірні періоди позивача, нею було подано до пенсійного фонду довідку Дочірнього   підприємства “Санаторій  “Дніпровський” закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця” від 13.04.2023 року за № 8.
Відповідно до наданої довідки від 13.04.2023 № 8, ОСОБА_1 працювала у спірні періоди:
- 16.11.1992 прийнята на посаду офіціанта 3-го розряду (наказ № 112-к від 16.11.1992);
- 20.09.1995 трудова книжка НОМЕР_3 видана на руки ОСОБА_1 . Дату та наказ звільнення встановити не має можливості (архів втрачено або викрадено);
- 24.02.1997 прийнята на посаду чергової корпусу № 2 (наказ № 6-к від 24.02.1997);
- 09.03.1998 трудова книжка НОМЕР_3 видана на руки ОСОБА_1 . Дату та наказ звільнення встановити не має можливості (архів втрачено або викрадено).
Отже, в даному випадку, а ні записами  трудової книжки позивача НОМЕР_2 , а ні довідкою   Дочірнього   підприємства “Санаторій  “Дніпровський” закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця” від 13.04.2023 року за № 8 достименно підтвердити працю позивача  в спірні періоди  не можливо, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що з тексту довідки від 13.04.2023 № 8  трудова книжка НОМЕР_3 видана на руки ОСОБА_1 , проте до пенсійного органу позивачкою було надано трудову книжку позивача НОМЕР_2 .
Приписами пункту 2 Порядку № 637 встановлено, що у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Згідно  з пунктом 17 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Пункт 25 Порядку № 637 зазначає, що у тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до стажу роботи на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками.
Отже, в даному випадку, з наданої довідки Дочірнього   підприємства “Санаторій  “Дніпровський” закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця” від 13.04.2023 року за № 8  не має змоги встановити дату та номер наказу про звільнення позивачки, отже,  не має змоги підтвердити працю позивача в період з   16.11.1992 року  по 20.05.1995 року та з 24.02.1997 року по 09.03.1998 року.
Показань  свідків  для здійснення органами Пенсійного фонду України підтвердження стажу роботи матеріали справи не містять. З відповідними заявами про підтвердження спірного стажу роботи показаннями свідків позивач ні до пенсійного органу ні до суду не зверталась.
Дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) в спірні періоди  не містять  відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 .  
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. 308,   311,   313,   315,   316,   321,   322,   325,   328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року в адміністративній справі №160/11723/23 - залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року в адміністративній справі №160/11723/23 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.   

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко