ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5179/24 Справа № 932/2319/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – судді Деркач Н.М.
суддів – Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря — Усик А.Д.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лавринович Оксана Володимирівна, на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські елекромережі" про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за договором, - 

В С Т А Н О В И В:

       У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги", АТ "ДТЕК Дніпровські елекромережі" про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за договором.
       Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2024 року цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги", АТ "ДТЕК Дніпровські елекромережі" про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за договором передано на розгляд до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.
       Не погоджуючись із вказаною ухвалою,  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лавринович О.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       В обґрунтування апеляційної скарги посилався на помилковість висновків місцевого суду про виключну підсудність справи - за місцем знаходження нерухомого майна. Зазначає, що позовна заява подана за належною підсудністю за місцем знаходження юридичної особи.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
       Направляючи справу за підсудністю до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції виходив із того, що Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у даному випадку не є судом встановленим законом, оскільки спір у даній справі стосується нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому має вирішуватись судом за місцезнаходженням нерухомого майна за правилами виключної підсудності, визначеними в ч. 1 ст. 30 ЦПК України. 
       Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
       У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України (що регламентує загальні правила підсудності) позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
       Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
       У відповідності з розділом 1) пункт 1.1.2 глави 1.1: абзац дев`ятий «Правил роздрібного ринку електричної енергії» затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг із змінами від 05.10.2022 № 1272, визначено, що: «генеруюча установка приватного домогосподарства (далі генеруюча установка) комплекс взаємопов`язаних споруд і устаткування, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, які розташовані в межах приватного домогосподарства.
       Згідно Договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом №2300-ДнОЭ від 22.02.2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ “ДТЕК Дніпрообленерго”, за цим Договором споживач бере на себе зобов`язання продавати постачальнику електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства.
       Суд першої інстанції на зазначені обставини належної уваги не звернув та безпідставно генеруючу установку приватного домогосподарства ототожнив із нерухомим майном.
       Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18, правила ст.30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
       Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявлені вимоги позивача не пов`язані із вирішенням спору щодо правового статусу нерухомого майна чи будь-яких прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
       Спір у даній справі виник щодо невиконання договірних відносин, а тому посилання суду на виключну підсудність є помилковою. 
       Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Справа підлягає вирішенню за загальними правилами підсудності. 
       Враховуючи, що відповідачі, як юридичні особи, зареєстровані за адресами, що відносяться до територіальної юрисдикції Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, висновки місцевого суду про направлення справи за підсудністю до іншого суду є помилковими.
       Враховуючи викладене, ухвалу про передачу справи до іншого суду судом постановлено з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.
       Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В : 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лавринович Оксана Володимирівна, – задовольнити.
       Ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2024 року — скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

       Головуючий:                                           Н.М. Деркач

       Судді                 М.М. Пищида

                                                                               І.Ю. Ткаченко