ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7004/23                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 червня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                        Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                            Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.
                                                            
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з  адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 454000,00 грн., яке затверджене висновком від 24.11.2022; зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 454 000,00 грн. відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення Інвалідності працівника міліції».
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 27 листопада 2023 року позов задовольнив у повному обсязі.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 22.12.2020 встановлено другу групу інвалідності, причиною інвалідності зазначено: захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0032750.
Позивач звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві із заявою від 15.01.2021, у якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.
Листом від 25.02.2021 №1/198-Пс Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві повідомила позивача про те, що матеріали щодо призначення останньому одноразової грошової допомоги повернуті на доопрацювання, у зв`язку з тим, що при проведенні медико-соціальної експертизи щодо позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались.
Позивач повторно звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві із заявою від 05.07.2021 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.
14.07.2021 Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві направила до Міністерства внутрішніх справ України висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до Закону України від 20.12.1990 №565-XII «Про міліцію» у розмірі 454 000,00 грн.
Листом від 13.08.2021 №37637/15-2021 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повернув на адресу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві матеріали та висновок щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності, оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, а також позивач для проходження МСЕК Державною установою «ТМО МВС України по місту Києву» не направлявся.
Позивач оскаржив вказані дії та бездіяльність відповідачів до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2022 у справі №640/26759/21, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики щодо повернення без прийняття рішення заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та за результатами її розгляду, відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 та прийняти відповідне рішення.
На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2022 у справі №640/26759/21 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача та прийнято висновок від 24.11.2022 про відмову в призначенні останньому одноразової грошової допомоги.
Листом від 28.11.2022 №36720/15-2022 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив про порушення порядку проходження позивачем МСЕК, а саме про відсутність залучених представників закладів охорони здоров`я МВС. Крім того, зазначив про те, що до ДУ «ТМО МВ України по місту Києву» позивач для проходження МСЕК не скеровувався.
Вважаючи відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у цій справі є право позивача на призначення та виплату йому Міністерством внутрішніх справ України одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 в сумі 454 000,00 грн.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом №580-VIII, відповідно до частини першої статті 97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23 грудня 2015 року, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.
Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850.
Так, відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (в редакції Закону України від 13 лютого 2015 року №208-VIII, який набрав чинності 12 березня 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» затверджено Порядок №850, відповідно до пункту 2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.
Згідно з пунктом 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №822/1883/18 та від 31 березня 2020 року у справі №824/1046/17-а.
          Судом встановлено, що вперше позивач звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві із заявою від 15.01.2021 про  проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, проте листом Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві повідомила позивача про те, що матеріали щодо призначення останньому одноразової грошової допомоги повернуті на доопрацювання.
           05.07.2021 позивач повторно звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.
13.08.2021 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повернув на адресу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві матеріали та висновок щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності, оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, а також позивач для проходження МСЕК Державною установою «ТМО МВС України по місту Києву» не направлявся.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2022 у справі №640/26759/21 зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та за результатами її розгляду, відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 та прийняти відповідне рішення.
На виконання вищезазначеного судового рішення відповідачем прийнято висновок від 24.11.2022 про відмову в призначенні останньому одноразової грошової допомоги.
Листом від 28.11.2022 №36720/15-2022 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив про порушення порядку проходження позивачем МСЕК, а саме про відсутність залучених представників закладів охорони здоров`я МВС. Крім того, зазначив про те, що до ДУ «ТМО МВ України по місту Києву» позивач для проходження МСЕК не скеровувався.
Суд першої інстанції проаналізувавши зміст прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, правильно зазначив, що оскаржуване рішення відповідача не містить посилання на підстави, передбачені пунктом 14 Порядку №850, перелік яких є вичерпним. Такої підстави як незалучення представника закладів охорони здоров`я МВС до проведення медико-соціальної експертизи чи проведення відповідної експертизи з порушенням вимог Положення №1317 нормами Порядку №850 не передбачено.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність та наявність підстав для скасування рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 454000,00 грн. Міністерства внутрішніх справ України, яке затверджене висновком від 24.11.2022.
З приводу задоволення судом першої інстанції вимог позовної заяви про зобов`язання відповідача  прийняти рішення про призначення позивачу  одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 454000,00 грн. та доводів апеляційної скарги, що задоволення вказаних вимог є втручанням у дискреційні повноваження Міністерства внутрішніх справ України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
При цьому згідно з позицією Верховного Суду, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
В даній справі суд першої інстанції, проаналізувавши зміст прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, встановив, що відповідач відмовив позивачу у призначенні вказаної допомоги з підстав того, що у порушення вимог вказаного Положення при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Водночас таку підставу для відмови у призначені позивачу одноразової грошової допомоги, суд визнав незаконною.
Крім того, слід зазначити, що з липня 2021 року відповідач ухиляється від призначення позивачу одноразової грошової допомоги, що складає більш ніж 2 роки.
Водночас, з системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що чинне законодавство передбачає чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення і виплати відповідної одноразової грошової допомоги, а також чітко регламентовані повноваження Міністерства внутрішніх справ України за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, а саме: прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні такої допомоги.
На цій підставі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що безпідставне та протиправне відтермінування суб`єктом владних повноважень прийняття рішення про призначення і виплату позивачеві відповідної одноразової грошової допомоги прямо суперечить принципу правової визначеності.
Колегія суддів також враховує, що згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 16 листопада 2020 року у справі № 640/5615/19, від 4 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19.
При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Колегія суддів враховує, що відповідач уже повертав позивачу документи про призначення одноразової грошової допомоги з тих підстав, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу Комісії МСЕК не залучалися. Правомірність такого повернення була предметом дослідження у справі №640/26759/21.
Тобто, відповідач відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з тих самих підстав, які були визнані протиправними під час розгляду справи №640/26759/21 про повернення позивачу його заяви про призначення одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин справи найбільш ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 454000,00 грн. відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення Інвалідності працівника міліції».
Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у подібних правовідносинах застосовано Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №440/1389/19.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження 
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                  А.Ю.Коротких  

                                                                                                     Є.О. Сорочко