ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 травня 2024 року 	м.Суми	

Справа №950/2556/23 
Номер провадження 22-ц/816/519/24, 22-ц/816/520/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 
на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 01 листопада 2023 року у складі судді Бакланова Р.В., ухвалене в м. Лебедин Сумської області, повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2023 року, 
та додаткове рішення Лебединського районного суду Сумської області від 14 листопада 2023 року у складі судді Бакланова Р.В., ухвалене в м. Лебедин Сумської області,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь гідність та ділову репутацію, зобов`язання її спростувати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить:
1. Визнати недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, оприлюднену Д. Перевозник з телефона 095-3030866 у соціальних мережах - у додатку мессенджері Viber, у Facebook в групі «Підслухано Лебедин...», такого змісту: «Ця справа потребує розголошення! На даному фото людина, яка багато кому з вас знайома. ОСОБА_4 ... Справа в тому, що він обікрав мене та мою маму на велику суму коштів!!! продовжує жити в своє задоволення за рахунок інших людей.. ..Ця справа потребує розголошення, люди повинні знати шахраїв в обличчя!! ! Цю людину (якщо його можна так назвати) необхідно притягнути до відповідальності, він повинен розплатитися за свої вчинки і повернути борг!!! Прошу максимальний репост, щоб всі знали, що ця «людина» з себе представляє, бо він вміє гарно їздити по ушам і витратися в довіру ... ОСОБА_5 разом не дамо йому далі обманювати людей!!! »; «...но Коля взяв в моєї мами велику суму грошей, клявся й божився, що він її віддасть, на сьогоднішній день у нього борг залишився 9300$ +1800Є ((це гроші, які мама поїхала заробляти на заробітки, після того як вона залишилася вдовою а я напів сиротою), а він насмілився ці гроші забрати, а зараз нагло всім бреше, що він все віддав...і відмовляється віддавати борг, живучи не за свій рахунок і по уші в брехні. Його родина також не йде з нами на контакт, покриваючи свого сина ... для нього навішати лапші на уші і пустити всім пиль в очі нічого не коштує, він так може поступити з кожним...».
       2. Визнати недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, оприлюднену Л. Перевозник у додатку мессенджері Viber, телефон № 050-14344445: «В тебе немає ні совісті ні честі...Ти винен мені велику суму грошей в розмірі 9300$ +1800€ Ти будеш за це відповідати перед законом і перед Богом. Ти обікрав жінку вдову...Ти моральний урод...Не думай, що тобі це минеться...Ворюга батько, ворога син...», «Бкзсовісний ворюга...Бог тебе покарає га твій гріх...І діти будуть розраховуватися за твій борг...Ти обікрав дитину напівсироту... За мої сльози і за сльози моєї дитини ти відповіси...», ««За батькові гріхи не обидва ока вибило, та не всі пальці повідривало...вирішив і своїм дітям гріхів назбирати...Буде і на тебе Божа кара...ушльопок ущербний...Ти обікрав дитину напівсироту і жінку вдову.. .падло ти останнє...» .
       3.Зобов`язати ОСОБА_6 спростувати поширену нею недостовірну інформацію шляхом опублікування не пізніше п`яти днів з моменту набрання рішенням законної сили у такий же спосіб, яким вона була поширена: у соціальних мережах, додатку - мессенджері Viber, у Facebook в групі «Підслухано Лебедин ...» з вимогою: «Прошу максимальний репост, щоб всі знали....» та вилучити з соціальних мереж: у мессенджері Viber, Facebook в групі «Післухано Лебедин ...» його фото з написом «ШАХРАЙ».
4. Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 грн.
       Свої вимоги мотивував тим, що у серпні 2023 року ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 , з якою у нього певний час були стосунки, які не склалися, створили та максимально поширили у соціальних мережах неправдиву інформацію, зазначену вище, у вигляді коментарів, постів з використанням його фото щодо нього та його родини. Вся ця інформація поширена відповідачками, на його думку, є намаганням нав`язати широкому загалу думку про нього. Поширена свідомо інформація є негативною, образливою та такою, що виходить за межі нормальної виправданої та легітимної критики чи оціночних суджень. А оскільки дії, про які заявляють відповідачки, є голослівним звинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, що потребує доведення судовим рішенням, тому це є порушенням його права на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Зазначені висловлювання мають сильне негативне забарвлення, є надмірними, образливими, завдають непоправної шкоди його немайновим правам. У зазначених текстах він постає в образі ненаситної людини, байдужої до життя інших та здатної до заробляння грошей на дітях-сиротах та вдовах, їх обкрадання, що не відповідає дійсності, та спрямовано на формування негативної думки про нього як людини, що не визнає суспільних правил та нехтує базовими принципами образливого характеру, спрямовані на відверту зневагу, зводить нанівець його ділову репутацію, принижує його честь та гідність. Вказане призводить до його моральних страждань, а тому вважає розумним та справедливим також присудження йому моральної шкоди. 
       Посилаючись на вказані обставини, просить позов задовольнити.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 01 листопада 2023 року, з урахуванням ухвали Лебединського районного суду Сумської області від 10 листопада 2023 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
Додатковим рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 14 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати – витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. та на користь ОСОБА_3 –витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду від 01 листопада 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким його вимоги задовольнити; застосувати ст. 262 ЦПК України та постановити окрему ухвалу щодо поданого до суду як доказ диску з записом розмови двох осіб, отриманого внаслідок істотного порушення прав і свобод людини. Крім того, просить розгляд його апеляційної скарги проводити без його участі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд взяв до уваги лише пояснення відповідачок, а його доказам, кожному окремо, у т.ч. і щодо грошових коштів, не надав оцінки, зокрема уникнув від надання оцінки факту поширеного у соціальних мережах ОСОБА_3 його фото з написом «ШАХРАЙ». Суд лише зазначив, що ОСОБА_3 повідомила, що вона не публікувала ніяких постів про нього та, що це не її акаунт. При цьому ні відповідачкою, ні судом, не спростовано приналежність їй телефону з номером 095-3030866, не надано доказів щодо звернення відповідачки чи її представника до адміністратора соціальної мережі Facebook, Viber чи до відповідних компетентних органів з приводу того, що під таким ім`ям та прізвищем здійснює права та обов`язки інша особа.
Наголошує на тому, що стороною відповідачів не спростовано факту, що оспорювана інформація, що опублікована ОСОБА_3 в месенджері Viber, її сторінці в мережі Facebook, у групі «Підслухано в Лебедині» з проханням максимального репосту і що дана інформація стосується саме його, вона є доступною для невизначеного кола осіб, недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.
Звертає увагу на те, що докази надані суду першої інстанції представником відповідачок, від оцінки яких ухилився суд, в сукупності є підтвердженням факту розповсюдження саме відповідачками недостовірної, негативної інформації щодо нього на їх сторінках в соціальних мережах.
Надана представником відповідачок копія витягу з ЄРДР за № 12023200590000134 за заявою відповідачки ОСОБА_2 , на його думку, є підтвердженням факту розповсюдження відповідачками висловлювань щодо нього.
Наголошує на тому, що дії ОСОБА_2 по фіксуванню розмови на записуючий пристрій здійснено таємно без попереднього дозволу суду, тому такими діями було порушено права іншої особи, та є недопустимим доказом.
Зазначає, що у справі немає жодних доказів притягнення його до кримінальної відповідальності, причетності його до кримінальних правопорушень, а також доказів, на підставі яких можна було б робити певні негативні висновки щодо його репутації.
Вказує на те, що в рішенні суду наявна непослідовна, суперечлива позиція представника відповідачок, який у відзивах та поясненнях з одного боку вказує на оціночний характер висловлювань, а з іншого – на доведеність неприязних стосунків, доведеність факту неповернення ним коштів, не спростовує належність номерів телефонів відповідачок, з яких поширювалась інформація, стверджує про існуючий конфлікт, надає суду отриману незаконним шляхом розмову, чим фактично визнає поширення відповідачками відомостей у вигляді фактичних даних, а не поглядів чи думок.
Зазначає, що адвокат і суд не спростували неналежність номерів мобільних телефонів, з яких розповсюджувалась інформація, відповідачкам, тому, на його думку, автори інформації відомі, адвокат і суд не заперечували належність номерів телефонів відповідачкам.
Вважає, що суд не надав оцінки наведеним ним доводам і наданим ним доказів зі скріншотів, не надав оцінки підтвердженням адвокатом фактів, що мали місце щодо «неповернення коштів», ненадання оцінки наданим адвокатом доказів, що, на його думку, є доказом на підтвердження того, що саме відповідачки розміщували на своїх сторінках у соціальних мережах зазначені пости, тому у нього відсутня необхідність звернення до адміністраторів соціальних мереж з метою отримання зазначених доказів публікації саме відповідачками.
Не погоджується з висновками суду, що скріншоти не можуть вважатися доказом без електронного підпису, а поширені висловлювання є оціночними судженнями.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу також на додаткове рішення суду від 14 листопада 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким заяву адвоката Пономаренка О.В. про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення; зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 500 грн; розгляд апеляційної скарги проводити без його участі, а при її розгляді – врахувати практику Європейського та Верховного Судів, на які є посилання у тексті скарги.
Доводи апеляційної скарги мотивує недотриманням адвокатом приписів ЦПК України, відсутністю попереднього розрахунку витрат, ненаданням обґрунтованого розрахунку витрат та документального підтвердження витрат, недоведеність необхідності витрат на правничу допомогу, невиконання умов договору.
Від представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвоката Пономаренка О.В. надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому просить залишити рішення суду від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення від 14 листопада 2023 року без змін, а апеляційні скарги – без задоволення. Зазначає, що переписка відповідачки та позивача у месенджері Viber, є їх особистим спілкуванням, а не поширенням спірної інформації. Посилання на поширення спірної інформації в Facebook не має жодного відношення до відповідачок, ніяких доказів належності цього облікового запису у соціальній мережі, з якого поширено інформацію, саме відповідачками, не надано. Відповідачки категорично заперечують, що в соціальній мережі ними поширювалась інформація, про яку йде мова у позовній заяві.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог про поширення щодо нього недостовірної інформації посилається на скріншоти з соціальної мережі Facebook у групі «Підслухано Лебедин», в якій особа з обліковим записом під ім`ям « ОСОБА_7 » опублікувала фотографію позивача, на якій великими літерами написано «ШАХРАЙ» зі спірним дописом, в якому йде мова про позивача. Також надав скріншот переписки в месенджері де користувач з ім`ям « ОСОБА_7 » розмістила спірні дописи, які стосуються позивача (а.с. 12-18).
Також надав скріншот з месенджеру Viber з листуванням користувача « ОСОБА_8 », зокрема про те, що позивач її обікрав, винен велику суму коштів 9300$ +1800Є та, крім того, містить образливі висловлювання на його адресу (а.с. 19-21).
Стороною відповідачів суду першої інстанції було надано копію Витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 12023200590000134 від 10 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, внесеного в ЄРДР за заявою ОСОБА_2 про те, що на початку жовтня 2020 року ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами її матері – ОСОБА_2 (а.с. 48). Також надано суду диск із записом розмови двох осіб, участь у якій позивач не визнає (а.с. 53).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поширення спірної інформації в Facebook саме відповідачами не підтверджено, оскільки ніяких доказів належності цього облікового запису у соціальній мережі, з якого поширено інформацію, відповідачам, не надано. Роздруківки скріншотів, додані до позовної заяви, не можуть бути прийняті судом до уваги. Зазначені повідомлення є оціночними судженнями автора текстового повідомлення, особистою думкою автора зазначених повідомлень, які в логічному взаємозв`язку свідчать лише про те, що між учасниками спілкування існує неприязнь та мали місце конфліктні ситуації. Тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, оприлюднену у Facebook та Viber. Щодо підстав для відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вказав, що позивач не надав доказів, що наведеною в позові інформацією була завдана шкода честі, гідності та діловій репутації, а також обґрунтування та розрахунку суми компенсації, яку він просить стягнути.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону. 
У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
З позиції правової природи, право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.
Статтею 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності і честі. 
Згідно із частинами першою - третьою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у приниженні честі та гідності фізичної особи.
Згідно зі статтею 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до статті 270 ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи належить право на повагу до гідності та честі.
Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. 
Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію»  оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. 
Але, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі існують неприязні стосунки. В ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 12023200590000134 за заявою ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 190 КК України стосовно того, що на початку жовтня 2020 року ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами її матері – ОСОБА_2 .
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
В даній справі відповідачки категорично заперечують, що ними в соціальній мережі Facebook поширювалась недостовірна інформація про позивача.
Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 667/266/15-ц вказав, що в соціальних мережах може зареєструватися будь-яка людина і під будь-яким іменем. Перевірити таку інформацію неможливо, а тому вона є недопустимим та неналежним доказом. 
За встановлених обставин, з урахуванням того, що відповідачі не визнають причетність до профілю, з якого відбувалося поширення інформації про позивача, та обставину того, що позивач не довів суду, що обліковий запис у соціальній мережі, з якого поширено інформацію, належить саме відповідачкам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що поширення спірної інформації в Facebook саме відповідачками, позивачем не доведено.
Також за умови невизнання відповідачкою ОСОБА_3 публікації нею у месенджері Viber інформації про позивача, та обставину того, що надані ним скріншоти з месенджеру Viber, не є електронними доказами, слід дійти висновку, що позивач не довів поширення щодо нього вказаної інформації відповідачкою ОСОБА_3 у месенджері Viber. Відповідно не підлягають задоволенню його вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 спростувати поширену недостовірну інформацію.
Стосовно пред`явлених ОСОБА_1 вимог до ОСОБА_2 , слід зазначити, що остання визнає обставину листування з позивачем у месенджері Viber, проте наголошує на тому, що це було їх особисте спілкування.
У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 поширила вказану в їх особистому листуванні у месенджері Viber інформацію, позивачем не надано, а тому у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2 також слід відмовити.
Позивач, пред`являючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, факт її завдання мотивує моральними стражданнями, завданими розповсюдженням недостовірної інформації щодо нього. Оскільки позивачем не доведено обставину поширення відповідачками інформації щодо нього, відповідно відсутні підстави для задоволення його вимог про відшкодування моральної шкоди.
Стосовно доводів скаржника, що ні судом, ні відповідачками, не спростовано приналежність ним телефонних номерів, з яких поширювалась інформація щодо нього, колегія суддів зауважує, що в даній категорії справ саме на позивача покладено обов`язок довести факт поширення інформації відповідачками, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
За встановлених обставин справа колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстав для постановлення апеляційним судом окремої ухвали суду у розумінні ст. 262 ЦПК України не вбачається.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки під час ухвалення рішення, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог, судом не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, тому вважав за необхідне ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідачок витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн по 5000 грн на користь кожної, саме в такому розмірі, оскільки дані витрати документально підтверджені, є співмірними зі складністю справи, тому відсутні підстави для їх зменшення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
       3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
       4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в суді першої інстанції представляв адвокат Пономаренко О.В. (а.с. 49).
У першій заяві по суті спору, а саме у відзиві на позовну заяву стороною відповідачів було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вони очікують понести, а саме – 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за захист прав та представництво інтересів в суді (а.с. 43-47). На підтвердження понесених витрат було надано копії договору про надання правової/правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та адвокатським бюро «Олександр Пономаренка» в особі керуючого бюро – адвоката Пономаренка О.В., п. 4.1 якого передбачено, що вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги та виставляє клієнту відповідних рахунок (орієнтовна вартість послуг складає 10 000 грн); рахунку-фактури № 1 до договору про надання правової/правничої допомоги № б/н від 11 жовтня 2023 року, за здійснення представництва у суді першої інстанції, складання процесуальних документів на суму 10 000 грн та товарного чеку від 11 жовтня 2023 року на суму 10 000 грн (а.с. 75-80; 86-89).
На думку колегії суддів, заявлений стороною відповідачів розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн (по 5000 грн кожній) є документально підтвердженим та доведеним, відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності. Підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу не вбачається.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухвалених судових рішень. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення суду від 14 листопада 2023 року з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення Лебединського районного суду Сумської області від 14 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов