УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/8976/23 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б. 
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання        Нестерчук М.Д.,        

розглянув у відкритому судовому засіданні в  режимі відоконференції в м. Житомирі цивільну справу №274/8976/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. в м. Бердичів, 
в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.09.2011, справа №2-2191/11 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги мотивував тим, що він має двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що відповідно до виконавчого листа Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.10.2011 по справі №2-2191 з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стверджує, що він неодноразово брав участь у додаткових витратах та неодноразово приїздив до доньки, дарував подарунки, проте не має можливості надати відповідні докази. Зазначає, що сімейним кодексом передбачено, що з особи, яка має на утриманні двох дітей, може бути стягнуто 1/3 його заробітку, приблизно 16,6 % (або 1/6) на кожну дитину. Відтак, законодавцем не передбачено стягнення 1/4 заробітку на кожну дитину у разі наявності у особи більше однієї дитини.
Зазначає, що згідно договору про сплату аліментів на дитину від 17.11.2023 за домовленістю з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 5000,00 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2023 та до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що з 05.09.2022 і по даний час він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та постійно перебуває в зоні бойових дій, виконує бойові завдання на передових позиціях. Стверджує, що 70% грошового забезпечення при проходженні військової служби витрачається на належне забезпечення підтримання боєздатності при виконанні бойових завдань. Також зазначає, що він під час виконання бойових дій, що пов`язані із захистом Батьківщини, отримав тяжке поранення, в подальшому мав довготривале лікування, в майбутньому відповідні реабілітації для відновлення та підтримання здоров`я за рахунок держави та власних коштів. Вказує, що загальний розмір аліментів, який стягується з нього на користь відповідача становить значну частину його забезпечення, ставить його у тяжке та скрутне матеріальне становище, оскільки його дохід не великий і майже вся частина витрачається на придбання військового приладдя, ліків, придбання та обслуговування автомобіля, допомогу батькам-пенсіонерам та інші витрати. Звертає увагу на те, що він надає допомогу своїм батькам, а також частково утримує доньку ОСОБА_3 – ОСОБА_8 від першого шлюбу. Зазначає, що його діти потребують матеріального утримання в однаковій мірі, обов`язок їх утримувати покладається на обох батьків.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 та зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.09.2011 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що сума сплачених аліментів за період проходження ОСОБА_1 військової служби у в/ч НОМЕР_1 за період з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року складає 260 708,35 грн. Зазначає, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та учасником бойових дій. Вказує, що ОСОБА_1 несе витрати на придбання військового приладдя для підтримання своїх боєздатності і належного виконання військових завдань. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває двоє дітей, а також частково дитина ОСОБА_3 від першого шлюбу. Зазначає, що діти народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що позивач надає допомогу своїм батькам. Зазначає, що позивач підтвердив належними та допустимими доказами твердження про те, що його майновий стан погіршився, у зв`язку з чим він не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Враховуючи вищевикладене просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
31 травня 2024 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_9 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.04.2024 залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції виніс повністю законне та обґрунтоване рішення та врахував інтереси обох дітей, батьком яких є відповідач. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.09.2011 (справа №2-2191/11) вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 01.08.2011 до досягнення донькою повноліття.
Богунським ВДВС Житомирського МУЮ 27.01.2012 відкрито виконавче провадження №30951422 на підставі виконавчого листа №2-2191, виданого 10.10.2011 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 також є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З договору про сплату аліментів на дитину від 17.11.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що за домовленістю батьків даним договором встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 5000 грн щомісяця, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до довідки від 13.11.2023 за №3032, виданої ВЧ НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 з 05.09.2022 по теперішній час перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 .
Згідно довідки ВЛК КНП «Вінницька міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 12.10.2023 №467, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого травматологічного відділення №14807, ОСОБА_1 встановлено діагноз: Стан після вогнепального імпресійного перелому (23.06.2023) дистального метаепіфізу лівої мало-гомілкової кістки з наявністю стороннього тіла в лівому гомілково-ступневому суглобі, видалення стороннього тіла із лівого гомілково-ступневого суглобу (10.10.2023р), з тимчасовим порушенням функції. Травма тяжкого ступеню відповідно до наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007. Поранення пов`язане із захистом Батьківщини. ОСОБА_1 рекомендовано відпустку за станом здоров`я 30 календарних днів.
З копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 30.08.2022 та копії посвідчення серії НОМЕР_4 від 26.04.2023, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та учасником бойових дій.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є батьками ОСОБА_1 . 
Батьки позивача являються пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 .
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №077858 батьку позивача ( ОСОБА_10 ) встановлено 2 групу інвалідності з 31.01.2023 безтерміново.
Згідно витягу №637 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З довідки в/ч НОМЕР_1 від 13.11.2023 №376 вбачається, що суми сплачених аліментів за період проходження ОСОБА_1 військової служби у в/ч НОМЕР_1 за період з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року складають 260 708,35 грн.
Згідно довідки ГУ ПФУ в Житомирській області від 17.11.2023 розмір нарахованої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 по 30.11.2023 становить 480 723,34 грн., розмір відрахувань за постановою ВП №30951422 – 123 518,22 грн., розмір пенсії до виплати 357 205,12 грн.
Згідно копії виписки з амбулаторної карти хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз: Вегето-судинна дистонія. Синдром Рейно. Функціональний шум серця.
Згідно довідок №8, №18 у матері відповідачки – ОСОБА_12 діагностовано: Артроз колінного суглобу. Синовіїт лівого колінного суглобу. Остеохондроз хребта. Супутні захворювання: Хронічний калькульозний холецистит. Хронічний панкреатит. Хронічний пієлонефрит.
Мати відповідача являється пенсіонером та особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_8 .
Згідно витягу №56 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Матеріали справи також містять відомості про придбання ОСОБА_1 військового приладдя.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, порівняно із майновим станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. 
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Як вбачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив саме зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.09.2011 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на ст. 192 СК України.
Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачки), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.
Аналіз позовної заяви свідчить про те, що предметом позову у даній справі є зменшення розміру визначених рішенням суду аліментів, а на положення ч. 5 ст. 183 СК України, та на наявність у нього ще однієї малолітньої дитини позивач посилався як на підстави позову.
В межах заявлених позовних вимог у даній справі, виходячи з предмету позову, слід керуватися частиною першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).
В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання доньки ОСОБА_13 з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку, посилаючись на наявність у нього на утриманні ще однієї дитини, а саме доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на те, що оскільки згідно ч.5 ст. 183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання двох дітей, має становити 1/3 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, то це є підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду до 1/6 частин.
Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_13 позивач посилався на зміну сімейного стану через народження доньки ОСОБА_14 та на погіршання свого матеріального стану після винесення рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2011 року у зв`язку зі сплатою ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_14 згідно договору про сплату аліментів на дитину від 17.11.2023.
Зазначені обставини свідчать про те, що сімейний стан позивача дійсно змінився.
Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, який матеріальний стан був у нього на час винесення рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2011 року та яким він є на час звернення до суду, позивач не надав та не посилався на них в позовній заяві.
Твердження позивача про те, що відповідно до договору про сплату аліментів на дитину від 17.11.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 він сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_14 в розмірі 5000 грн щомісячно, а тому стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_13 в розмірі 1/4 є завищеним є необґрунтованими, оскільки частиною першою статті 189 СК України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
Відтак, долучений до позовної заяви договір про сплату аліментів на дитину від 17.11.2023 відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовилися, що ОСОБА_1 сплачуватиме аліменти на утримання доньки ОСОБА_14 в розмірі 5000 грн щомісячно, який не посвідчений нотаріально, не є належним та допустим доказом на підтвердження зазначених обставин.
Таким чином, позивачем не доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти визначені рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2011 року у справі №2-2191 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, зокрема останнім не надано суду доказів щодо зміни розміру його доходів в бік погіршення.
Посилання позивача про погіршення стану здоров`я як на підставу для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, оскільки з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_5 приймав та приймає безпосередньо участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України внаслідок чого отримав травму, перебував на лікуванні та потребує медикаментозного лікування. Разом з тим, матеріали справи не місять доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на лікування, що унеможливлюють сплату аліментів у визначеному розмірі.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач є військовослужбовцем, з 05.09.2022 по теперішній час перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 .
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно довідки ГУ ПФУ в Житомирській області від 17.11.2023 позивач отримує пенсію, розмір якої за період з 01.12.2019 по 30.11.2023 становить 480 723,34 грн.
Посилання позивача на те, що він здійснює догляд за своїми батьками не є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину, оскільки батьки позивача є пенсіонерами та отримують пенсію відповідно до законодавства України. 
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що батьки позивача мають незадовільний стан здоров`я та у зв`язку з цим потребують допомоги.
Посилання позивача про часткове утримання доньки від першого шлюбу ОСОБА_3 – ОСОБА_8 не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання власної дитини. 
Зазначені обставини свідчать про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_13 через суттєву на думку позивача зміну матеріального стану платника аліментів в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення суду.
Помилковим є також посилання позивача як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_13 з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) на те, що розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей сумарно не повинен перевищувати розмір аліментів, встановлених ч.5 ст. 183 СК України на утримання двох дітей, оскільки зазначена норма права регулює відносин саме при видачі судового наказу в безспірному порядку.
У разі розгляду спору в позовному провадженні, законодавець не визначає точних розмірів аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання дітей, а визначає тільки їх мінімальний розмір, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). При визначенні ж конкретного розміру аліментів суд крім стану здоров`я та матеріального становища дитини та стану здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що сама по собі зміна сімейного становища платника аліментів без доведення того, що це вплинуло на можливість платника аліментів виплачувати аліменти в раніше визначеному судовим рішенням розмірі, є самостійною та достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.
При цьому колегія суддів виходить з того, що ст. 192 СК України дійсно передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану.
Проте, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, зокрема, і те, що зміна його сімейного становища вплинула на можливість виплачувати ним аліменти на утримання доньки ОСОБА_13 в раніше визначеному судовим рішенням розмірі та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було.
При цьому колегія суддів враховує, що згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
На думку суду визначений розмір аліментів на доньку ОСОБА_13 відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, а наявність на утриманні дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 06 червня 2024 року.

Головуючий 

Судді