ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 березня 2024 року
м. Київ
Справа № 175/825/21
Провадження № 51-4295км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021040030000120, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянин України, жителя АДРЕСА_1 , не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 рокуОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 37 914,88 грн витрати на лікування. Стягнуто з               ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 50 000 грн моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7  на користь потерпілого ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34 500 грн.
Згідно з вироком  ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 25 січня 2021 року о 22:00 год, керуючи автомобілем «Мазда 323», який належить ОСОБА_9 , рухаючись в смт Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області по вулиці Вознесенській з боку вулиці Передової в напрямку вулиці Європейської, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки і до її змін; при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вулиці Вознесенської зліва направо за напрямком руху автомобіля, якого він об`єктивно здатний був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, внаслідок чого в районі будинку АДРЕСА_2 відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_8 . Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що  спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більше 21 дня).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року вирок змінено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди - 37 914,88 грн; моральної шкоди - 100 000 грн; на правову допомогу в апеляційному провадженні - 15 000 грн. В решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Посилається на  неправильне вирішення цивільного позову судом апеляційної інстанції, яке полягає в тому, що стягнута  на користь потерпілого моральна шкода в розмірі 100 000 грн не відповідає засадам розумності, справедливості, характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, які поніс потерпілий, а також змінам, які сталися в його житті.   
У запереченні представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 просить касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни. Окрім того, просить стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 на правову допомогу в касаційному провадженні - 27 000 грн.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні; вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів убачає, що вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався.
Доводи захисника про безпідставність збільшення судом апеляційної інстанції суми моральної шкоди не є обґрунтованими. 
Відповідно до положень ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до частин 1 та 2  статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, й не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Із матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції булостягнуто з                          ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 50 000 грн моральної шкоди.
Не погоджуючись із розміром цивільного позову представник потерпілого подав апеляційну скаргу, в якій серед іншого зазначав, що судом при вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди не враховано пояснення потерпілого про зміну способу його життя, ускладнення, які він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому просив апеляційний суд стягнути із засудженого на користь потерпілого 500 000 грн моральної шкоди.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою представника потерпілого, належно проаналізував доводи його апеляційної скарги та дійшов висновку про стягнення із засудженого на користь потерпілого 100 000 грн моральної шкоди.
Ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд врахував у потерпілого ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди змінився звичний ритм життя, він перебував на стаціонарному лікуванні, не міг пересуватись без сторонньої допомоги, відчував страх та біль, й таким чином зазнав фізичних та душевних страждань, а також погіршення фізичних здібностей.
Із урахуванням цього апеляційний суд дійшов висновку про збільшення розміру завданої ОСОБА_8 моральної шкоди до 100 000 грн, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки саме його діями були спричинені потерпілому тілесні ушкодження.
Рішення суду про часткове задоволення цивільного позову щодо стягнення із засудженого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілого, з чим погоджується і колегія Верховного Суду.
Щодо заявлених у запереченні на касаційну скаргу представником потерпілого адвокатом ОСОБА_10   вимог про стягнення із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 витрат на правову допомогу в касаційному суді в розмірі 27 000 грн за складання заперечення на касаційну скаргу й за участь в судовому засіданні під час касаційного провадження, то потрібно зазначити наступне.
Видами адвокатської діяльності (ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;  складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;  представництво прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні, інше.
Згідно з положеннями статті 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Документами на підтвердження відповідних витрат виступають, крім інших: договір про надання правової допомоги; документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).
У своїх вимогах представник потерпілого на підтвердження вимоги про стягнення із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 витрат на правову допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 27 000 грн додає власний попередній (орієнтовний) розрахунок коштів, зокрема за складання заперечення на касаційну скаргу - 24 000 грн, й за судове засідання під час касаційного провадження в розрахунку за одну годину - 3 000 грн.
Однак долучений адвокатом власний попередній розрахунок суми судових витрат не можна визнати достатнім доказом на підтвердження заявленої вимоги, оскільки відсутні оформлені у встановленому законом порядку документи, які свідчать про фактичну оплату потерпілим своєму представникові зазначених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення указаних вимог представника потерпілого. 
Зазначене узгоджується з позицією ККС ВС, висловленою в постанові від 27 жовтня 2022 року у справі № 753/10228/20, провадження № 51-5868 км 21.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.
Тому, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника                        ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                    ОСОБА_3