КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
Справа № 752/5046/22                                     Головуючий у 1 інстанції: Мазур Ю.Ю.
        Провадження № 22-ц/824/7220/2024                  Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 квітня 2024 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,
секретар                                       Ткаченко В.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики,-
 
в с т а н о в и в:
 
В травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики. Зазначав, що 14 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_1 буа укладений договір безвідсоткової позики. Відповідно до умов договору він надав у позику ОСОБА_1 кошти в сумі 258550,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути у строк до 22 лютого 2022 року. ОСОБА_1 вказану суму коштів у визначений строк не повернув, а тому   ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором у розмірі 258550,00 доларів США.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором безвідсоткової ставки від 14 грудня 2021 року у розмірі 258550,00 доларів США, а також судовий збір у розмірі 12 405,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Суд помилково вважав встановленим факт укладення сторонами договору позики 14 грудня 2021 року та отримання ним позики в сумі 258550,00 доларів США. Він не отримував будь-яких коштів від ОСОБА_2 . Грошові кошти у сумі 300 000 доларів США були внесені ОСОБА_2 як інвестором за договором про пайову участь в будівництві,  який укладений ним 17 жовтня 2019 року  із Обслуговуючим кооперативом «Орсей Україна 2». Будівництво об`єкта не було завершене, у Обслуговуючого кооперативу «Орсей Україна 2» виник борг перед ОСОБА_2 14 грудня 2021 року ОСОБА_2 прибув до офісу Обслуговуючого кооперативу «Орсей Україна 2», головою правління якого він був на той час, та застосовуючи психічний тиск та насильство, примусив його підписати завчасно підготовлений договір позики. 
В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник заявили клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики неукладеним. Провадження у справі відкрито Святошинським районним судом м.Києва 27 березня 2024 року.
Протокольною ухвалою суду апеляційної інстанції у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та його представника про зупинення апеляційного провадження відмовлено.
Позивач ОСОБА_2 та його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 грудня 2021 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений письмовий договір безвідсоткової позики. Пунктом 1 договору визначено, що позикодавець передає позичальникові безпроцентну позику на суму 258550,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений п. 3 даного договору строк. Відповідно до пункту 2 договору позика передається при підписанні договору. Підписання договору свідчить про факт передачі коштів. Пунктом 3 договору безвідсоткової позики визначено, що повернення зазначеної в даному договорі суми позики повинно відбутися 22 лютого 2022 року (а.с. 11).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені  родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження  укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
 В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 надав суду копію договору безвідсоткової позики від 14 грудня 2021 року, умовами якого визначено, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 безпроцентну позику у сумі 258 550,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути зазначену суму позики в строк до 22 лютого 2022 року. В п.2  договору сторони визначили, що позика передається при підписанні договору, підписання договору свідчить про факт передачі коштів.
ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження безгрошовості позики, або ж на підтвердження виконання ним зобов`язань за договором в повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, відзив на позов ОСОБА_1 та його представник не надавали. В судовому засіданні при вирішенні спору по суті представник ОСОБА_1 ініціював призначення судом почеркознавчої експертизи, але не визначав перелік питань перед експертом. Заперечення проти позову ОСОБА_2 були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не пам`ятає чи підписував договір позики та коли саме. Кошти при складанні договору не передавалися.
Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за договором безвідсоткової ставки від 14 грудня 2021 року у розмірі 258 550,00 доларів США.
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що він не отримував від  ОСОБА_2 грошові кошти у позику, а зазначена у договорі позики сума коштів є заборгованістю Обслуговуючого кооперативу «Орсей Україна 2», яка виникла перед ОСОБА_2 за договором про пайову участь в будівництві від 17 жовтня 2019 року. Заперечення з цих підстав проти позову, а  також належні та допустимі докази не надавалися суду першої інстанції.
В договорі позики відсутні посилання на договір про пайову участь в будівництві від 17 жовтня 2019 року, укладений ОСОБА_2 з Обслуговуючим кооперативом «Орсей Україна 2».
До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив копію листа Печерського управління ГУНП у м. Києві від 29 грудня 2023 року, копію довідки Печерського управління ГУНП у м. Києві від 31 жовтня 2022 року, копію заяви ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення, квитанції до прибуткового касового ордера Обслуговуючого кооперативу «Орсей Україна 2» від 17 жовтня 2019 року про прийняття коштів від ОСОБА_2 , копію його розписки  від 11 жовтня 2021 року про зобов`язання повернути  ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 258 550 доларів США, після чого буде розірвано договір інвестування.  Вказані документи не надавалися до суду першої інстанції, не були предметом його дослідження та оцінки.. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи. 29 жовтня 2022 року він направив суду заяву про зупинення провадження в справі у зв`язку з перебуванням у складі Збройних Сил України, на підставі якої суд зупинив провадження (а.с. 56-59, 64). В подальшому представник ОСОБА_2 надав суду копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 жовтня 2022 року №150, про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, після чого судом поновив провадження в справі (а.с. 72-74). 22 червня 2023 року представник ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 78-79). 
У суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття долучених до апеляційної скарги ОСОБА_1 документів, враховуючи визначені ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також доводи, якими ґрунтував заперечення проти позову представник ОСОБА_1 в суді першої інстанції.
Крім того, вказані копії документів лише підтверджують наявність інших правовідносин між Обслуговуючим кооперативом «Орсей Україна 2» та ОСОБА_2 , проте, не виключають факт укладення договору позики між   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 14 грудня 2021 року. Копія розписки  ОСОБА_1 від 11 жовтня 2021 року про зобов`язання повернути ОСОБА_2 258550 доларів США до 11.12.21 року з подальшим розірванням договору інвестування на суму 298606 доларів США є одностороннім документом, який міг бути написаним та підписаним без погодження  з ОСОБА_2 . У суду відсутні підстави вважати, що дана копія розписки пов`язана із договором позики  між   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 14 грудня 2021 року.
Колегія суддів критично ставиться до доводів ОСОБА_1 , що він підписав договір позики від 14 грудня 2021 року під тиском та примусом ОСОБА_2 . Апелянт не надав жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, звернення до правоохоронних органів  з приводу вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій щодо нього. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що з приводу примушення підписати договір позики  від 14 грудня 2021 року до правоохоронних органів не звертався.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 03 квітня 2024 року. 

Суддя-доповідач                                                    Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                            Крижанівська Г.В.
 
                                                                             Матвієнко Ю.О.