ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/866/23  Номер провадження 33/814/658/24	Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В., із секретарем ОСОБА_1 , 
за участі:
захисника – адвоката Шерстюк А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шерстюк А.О. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м.Полтава від 06 липня 2023 року,
в с т а н о в и в:
Цією постановою 	  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовець, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,	

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.
       Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 536,80 грн. в дохід держави.
Постановою судді  ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 11.04.2023 року, о 00.04 год., по вул.Миру, 7, в м.Полтава, повторно протягом року, керував автомобілем „ВАЗ 21093”, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, яку позбавлено права на керування транспортними засобами. Своїми діями  ОСОБА_2 порушив ст.15 ЗУ „Про дорожній рух” та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КпАП України.
В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити в зв`язку зі вчиненням діяння в стані крайньої необхідності. Вказує, що рух транспортного засобу був викликаний необхідністю надання дороги службовому автомобілю працівників поліції, який рухався із ввімкненим проблисковим маячком та, на думку ОСОБА_2 , виконував невідкладне службове завдання. Тобто його дії були зумовлені станом крайньої необхідності.
Зазначив, що ОСОБА_2 ПДР України не порушував, тому у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинення транспортного засобу. 
Наявний в матеріалах справи відеозапис не в повній мірі відображає обставин події, оскільки складається із фрагментів, які могли бути оброблені, а тому не являється належним доказом.
Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями положень ст.256 КпАП України, зокрема, ОСОБА_2 не було роз`яснено про передбачені законом права про що свідчить відсутність його підпису у відповідній графі.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час слухання, в судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив.
Вислухавши захисника  ОСОБА_3 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, приходжу до такого висновку.
Суддя місцевого суду у відповідності до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності.
Висновок судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, є правильним, ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
Диспозиція ч.2 ст.126 КпАП України передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до ч.5 ст.126 КпАП України відповідальність настає за повторне протягом року вчинення правопорушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 , повторно протягом року, керував автомобілем, будучи особою, яка не має права на керування транспортними засобами.
Відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що під час спілкування із працівниками поліції ОСОБА_2 підтвердив той факт, що раніше притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КПК України, однак адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами до нього не застосовувалось. Вказав, що має посвідчення водія відповідної категорії, строк дії якого закінчився.
Постановою судді Октябрського районного суду м.Полтава від 04.02.2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вказане рішення суду набрало законної сили і є чинним на даний час.
04.04.2023 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КпАП України, а саме за керування транспортним засобом, особою яка не має права на керування транспортним засобом, а саме не набула цього права після позбавлення права на керування транспортними засобами.
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.
Доводи апелянта про те, що відеозапис неналежний доказ, є неогрунтованими. 
Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Так, ніхто не заперечує, що на відео зображений саме ОСОБА_2 , транспортний засіб „ВАЗ 21093”, номерний знак якого чітко проглядається, час, пора року, обставини події відповідають обставинам даної справи. При цьому відеозапис наданий уповноваженими особами взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП, в зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції. 
Непереконливими є і доводи ОСОБА_2 щодо порушення його прав, передбачених ст.268 КпАП України. Своїми правами у відповідності до вимог ст.ст. 268, 271 КпАП України ОСОБА_2 міг скористатися під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, де був присутній запрошений ним захисник ОСОБА_3 .
Протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст.256 КпАП України уповноваженою на те особою. Фактичні обставини правопорушення конкретизовано, викладено вірно і в правильній формі, вказано всю необхідну інформацію. Під час складання протоколу істотних порушень, що тягли б за собою визнання доказів недопустимими, працівниками поліції допущено не було. 
Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції було роз`яснено  ОСОБА_2  про його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КпАП України та повідомлено про місце, дату та час розгляду справи, однак ОСОБА_2 від підпису та отримання копії протоколу відмовився.
       Повторне протягом року, керування автомобілем особою, яка не має права на керування транспортними засобами, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянтів і в цій частині є необґрунтованими.
Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_2 та його захисника про перебування в стані крайньої необхідності.
Стаття 18 КпАП України передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Будь-яких даних, що ОСОБА_2 вживав дії щодо усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода, матеріали справи не містять.
Тому, твердження  ОСОБА_2 та його захисника, що його дії були зумовлені станом крайньої необхідності, а рух транспортного засобу був викликаний необхідністю надання дороги службовому автомобілю працівників поліції, який рухався із ввімкненим проблисковим маячком та виконував невідкладне службове завдання, слід вважати способом захисту з метою уникнення відповідальності.
Тому посилання щодо недоведеності вини  ОСОБА_2 , а також допущення порушень в ході складання протоколу та розгляду справи в місцевому суді є надуманими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи викладене, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Шерстюк А.О. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м.Полтава від 06 липня 2023 року щодо ОСОБА_2 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Суддя                                  Л.В. Нізельковська