ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5960/24 Справа № 185/1616/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Максюти Ж.І.
суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря - Ніколиної А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства“ДТЕК Павлоградвугілля” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 році представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Повалій О.В. звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що позивач працював у структурному підрозділі відповідача – ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді прохідника 5 розряду. 10 червня 2023 року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві у зазначеному структурному підрозділі, внаслідок якого він отримав трудове каліцтво, а саме: ЗЧМТ, СГМ, забійна рана голови; важка травма правої кисті; травматична ампутація основної фаланги ІІ пальця; відкритий перелом основної фаланги ІІІ пальця ІУ пальця; рвана забійна рана У пальця, з пошкодженням сухожилку розгиначів; множинні садна спини. До числа важких виробничих травм не відноситься. Про, що комісією 16 червня 2023 року був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1/П), який 20.06.2023 року затверджений директором ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Ангеловським О.А. Згідно довідки МСЕК від 09.10.2023 року позивачу первинно, з повторним переоглядом 01.11.2024 року, було встановлено 30 % втрати професійної працездатності, з встановлення 3 групи інвалідності, у зв`язку з виробничою травмою.
Тому, представник позивача просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь позивача моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у сумі 245 000,00 грн, оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  – адвокат Повалій О.В.,просить змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 245000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду є таким, що не відповідає обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повному обсязі оцінив моральні страждання позивача.
Також судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно враховано висновки Верховного Суду, викладені в аналогічних справах, що призвело до помилкового висновку суду, оскільки п.а» п.п.164.2.14 п.164.2 ст. 164 ПК України, який набрав чинності 23 травня 2020 року, оподаткуванню підлягають доходи у вигляді неустойки (штрафи, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. З 23 травня 2020 року зазначена норма Закону доповнена словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Тобто зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачем, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відрахування зі стягнутої з відповідача суми податків та обов`язкових платежів. На цій підставі просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди з 60000 грн. до 245000,00 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 30 000 грн., розмір судового збору до 300 грн., та розстрочити виконання судового рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.
Апеляційна скарга мотивована тим, що склад правопорушення у діях відповідача відсутній, жодних доказів аварій на підприємстві які б призвели до ушкодження здоров`я позивача матеріали справи не містять.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Не можна допустити перекладення обов`язку доказування на відповідача, адже це нівелює застосування принципу змагальності. Позивач зобов`язаний подати до суду належні та допустимі докази в обґрунтування своїх позовних вимог. Самого згадування про фізичні та моральні страждання в позовній заяві недостатньо. 
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції інстанції не взяв до уваги те, що згідно Акту про нещасний випадок на виробництві 20.06.2023 року при проведенні розслідування було встановлено, що причиною нещасного випадкубуло порушення відповідачем «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті прохідника».
Звертали увагу на ряд рішень, якими стягнуто значні менші суми за аналогічних обставин.
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» представник позивача ОСОБА_1 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу ПАИ «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що 
Згідно записів у трудовій книжці з 01.07.2015 року ОСОБА_1 працював у структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
05.02.2024 ОСОБА_1 було звільнено відповідачем з посади прохідника 5 розряду ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст.40 КЗпП України).
20 червня 2023 року затверджений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1/П), який стався 10 червня 2023 року на ПК53 забою Східного магістрального вентиляційного штреку гор. 475м, дільниці підготовчих робіт № 1, шахти «Дніпровська», о 01 годині 50 хвилин, з ОСОБА_1 , який працював на посаді прохідника 5 розряду ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
За змістом зазначеного акту, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , а саме, близько на 01 годину 00 хвилин 10.06.2023 року МГВМ ОСОБА_2 за допомогою комбайну КСП-32 вирубав гірничу масу в забої на 1,2 м вперед від раніше встановленої рами кріплення, що є порушенням паспорту кріплення(згідно Паспорту…0,8м) і опустив виконуючий орган комбайну на підошву виробки. Після чого прохідники обібрали забій від нависаючих кусків породи, що відшарувалась, і встановили стійку аркового кріплення КШПУ-17,7 з лівого боку виробки. О 01 годині 50 хвилин прохідники ОСОБА_3 (ланковий) та ОСОБА_1 завели у раніше розроблений приямок стійку аркового кріплення з правого боку виробки. Після чого ОСОБА_3 , знаходячись в положенні навколішки почав кріпити між рамну стяжку до встановлюваної стійки, а ОСОБА_1 , стоячи на підошві виробки, з піднятими в гору руками тримав встановлену стійку у верхній її частині. В цей час з верхньої частини правого боку виробки відшарувався кусок породи розмірами 1600х1000х400 мм та впав на встановлені стійку, притиснувши пальці правої кисті ОСОБА_1 до стійки, яку він тримав, після чого ОСОБА_1 разом зі стійкою впав на підошву виробки, травмуючи при цьому голову і спину. МГВМ ОСОБА_2 і прохідник ОСОБА_3 надали допомогу ОСОБА_1 і повідомили про нещасний випадок ОСОБА_4 , а той повідомив про нещасний випадок гірничого диспетчера та організував доставку постраждалого до здоров пункту.
Діагноз згідно висновку № 57 про ступінь тяжкості виробничої травми від 12.06.2023 року № 57 КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради встановлено наступний: ЗЧМТ, СГМ, забійна рана голови; важка травма правої кисті; травматична ампутація основної фаланги ІІ пальця; відкритий перелом основної фаланги ІІІ пальця ІУ пальця; рвана забійна рана У пальця, з пошкодженням сухожилку розгиначів; множинні садна спини. До числа важких виробничих травм не відноситься.
Комісією встановлено, що основними причинами нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 є: організаційна: порушення технологічного процесу (порушення заходів з безпечного ведення робіт при проведенні та кріпленні дільниці ВМВШ гор. 475м у небезпечній зоні ОЗ № 2696, пункту 2.1 та пункту 3.1 «Додаток № 2 до Паспорта проведення та кріплення ВМВШ гор. 475м з ПК42 по ПК95+6м», затверджений головним інженером ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_5 ); супутні: організаційна: порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог посадових інструкцій.
Цих же актом встановлені особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування, крім інших працівників структурного підрозділу, потерпілий ОСОБА_1 , який порушив Інструкцію № 3 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті прохідника» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 5299тр від 31.08.2021 року, а саме пункти: 1.3.4 – знати та виконувати вимоги технічних документів; 1.3.13 – не допускати ризик, лихацтво та дії, які можуть призвести до нещасного випадку чи аварії; 1.3.33 – не наражати на небезпеку своє життя, а також життя та здоров`я інших людей. Порушення «Додатка №2 до Паспорта проведення та кріплення ВМВШ гор. 475м з ПК42 по ПК95+6м», затверджений головним інженером ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а саме: пункту 2.1 ведення кріплення КШПУ: зведення кріплення типу КШПУ-17,7 (20,2) провадиться з кроком установки 0,5м. Відставання постійного кріплення від грудей забою становить 0,8м.
Згідно довідок Міжрайонної психіатричної МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 553658; про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 127396 від 09.10.2023 року, вбачається, що первинно ОСОБА_1 , визначено 3 групу інвалідності та встановлено 30% відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з 03.10.2023 року, з повторним переоглядом 01.11.2024 року. Визначена потреба у санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, оперативному лікуванні.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, доведений матеріалами справи. Позивач втратив професійну працездатність, переносив фізичні страждання та відчував біль через отримані травми, що позбавило його нормальних життєвих зв`язків, та вимагало додаткових зусиль для організації життя, а тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Суд першої інстанції, на підставі медичних документів, правильно визначив, що зважаючи на тяжкість отриманого трудового каліцтва, внаслідок якого позивачу первинно встановлено 30 % втрати працездатності, стан його здоров`я, який потребував медикаментозного лікування, відповідно до довідок МСЕК, з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 60 000,00 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив через ушкодження здоров`я та отримане каліцтво.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував характер тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, враховуючи ступінь його фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
Так, суд встановив, що позивач відчуває моральні страждання, внаслідок чого вимушений постійно лікуватися та переносить фізичні та моральні страждання, та доводи апеляційної скарги відповідача в частині наявності підстав для зменшення суми відшкодування моральної шкоди до 30 000 грн. відхиляються.
Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Доводи апеляційної скарги представника позивача про наявність підстав для збільшення суми відшкодування моральної шкоди до 245 000 грн відхиляються.
Колегія суддів звертає увагу на те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).
До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).
Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Оскільки станом на 01 січня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати становить 7300 грн., а сума стягнутої судом моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. буде перевищувати чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (7300 х 4 = 28 400 грн.), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Прохальна частина апеляційної скарги ПАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” про розстрочення виконання судового рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, не може бути прийнята до уваги виходячи з наступного.
Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що чинне законодавство визначає, що питання про відстрочку або розстрочку виконання може вирішуватися судом у порядку ст. 267 ЦПК України (судом, який ухвалив рішення) або після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже, враховуючи що колегія суддів розглядає справу не як суд першої інстанції, то вона позбавлена можливості розглядати питання про розстрочення виконання судового рішення.
Інші доводи апеляційних скарг не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” - залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

      Судді: