КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 381/3308/23
провадження № 22-ц/824/10845/2024
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 червня 2024 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Халепчук Д. С. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-СЕЙКО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-СЕЙКО» - адвоката Камільовського Валентина Валентиновича на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року в складі судді  Кравченко Л. М., 
встановив:
 
02.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-СЕЙКО» (далі - ТОВ «АГРО-СЕЙКО»)  звернулось до суду  з позовом до ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості.
Позовні  вимоги обґрунтовано тим, що  наказом  №1-к від  26.02.2015 ОСОБА_1 було призначено  директором ТОВ «АГРО-СЕЙКО».
В період перебування  на  посаді  директора  ОСОБА_1 неодноразово  брала  у ТОВ  «АГРО-СЕЙКО» фінансову допомогу на  підставі  видаткових касових  ордерів без укладення  відповідних договорів.  
Загалом  за  2020  рік відповідач отримала 1 360 900  грн фінансової допомоги. 
У  2021 році позивач надав відповідачу фінансову допомогу  на  загальну  суму 231 002 грн. 
Після  зміни 26.04.2023 директора ТОВ «АГРО-СЕЙКО»  договори про  безвідсоткову поворотну фінансову допомогу  з підприємства зникли та поновити їх немає змоги,  оскільки  відповідач  не  виходить  на  контакт.
Посилаючись на  вказані  обставини,  позивач просив  стягнути  з  відповідача  на  скою користь:  заборгованість   за 2020 рік у розмірі  1 360 900  грн; заборгованість  за 2021 рік у розмірі  231 002  грн.  
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року у відкритті провадження за вказаним позовом відмовлено. Роз`яснено,  що вирішення  спірних правовідносин  відноситься  до  юрисдикції   Господарського  суду Київської області в порядку  господарського  судочинства з урахуванням   суб`єктного  складу  сторін  та правил  територіальної  підсудності. 
11.04.2024 представник ТОВ «АГРО-СЕЙКО» - адвокат Камільовський В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що договірні  відносини, які виникли між сторонами, не призвели до зміни (збільшення чи  зменшення) часток у статутному капіталі ТОВ «АГРО-СЕЙКО», тобто укладення  такого  договору   не  вплинуло на  корпоративні права, а  лише  свідчить  про   наявність  між сторонами  договірних правовідносин щодо  позики грошових коштів. 
Звертаючись на суду з даним позовом позивач не посилається на порушення корпоративних прав,  визначених  установчими  документами чи законом,  а вказує лише  на неналежне  виконання  відповідачем свого  зобов`язання  щодо повернення  коштів, тобто  зобов`язання, що виникло  на підставі правочину. 
Велика Палата Верховного  Суду  в постанові №381/4019/18  від 12 лютого  2020 року  зазначила,  що  критеріями розмежування  судової юрисдикції, тобто  передбаченими  законом  умовами , за яких  певна справа  підлягає розгляду  за правилами того  чи іншого  виду судочинства,  є суб`єктних  склад  правовідносин, предмет спору та характер  спірних   правовідносин  у їх сукупності. Крім того,  таким критерієм  може бути  пряма вказівка в законі  на  вид   судочинства,  у якому розглядається   визначена  категорія справ. У  вказаній  справі Верховний Суд  дійшов  висновку,  що оскільки  договір  про  надання  поворотної  фінансової допомоги  не  впливає  на  корпоративні  права, то  цей спір  підлягає розгляду  в порядку  цивільного  судочинства.  
Вважає, що  суд  першої інстанції  безпідставно   відмовив у відкритті провадження  у справі.
04.06.2024  представник   ОСОБА_1 - адвокат Ширко  М. Р.  подала   відзив на  апеляційну  скаргу, в якому просить     залишити апеляційну  скаргу  без задоволення,  а ухвалу  суду  першої інстанції  без змін. 
Також просить  поновити  строк  на подання  відзиву, оскільки  ОСОБА_1   апеляційну скаргу  не  отримувала,  оскільки  з  травня  2022  року  проживає  у США. З матеріалами  справи   представник  відповідача була  ознайомлена  22 травня  2024 року,  03 червня  2024 року  відповідач  уклала  договір  з адвокатським об`єднанням  «Удовиченко  і партнери» №106/24 та одразу  підготовлено  відзив. 
З огляду на поважність   причин  пропуску строку  на  надання  відзиву,  останній  підлягає поновленню. 
У  відзиві на  апеляційну  скаргу  представник відповідача  посилається  не те, що   судом першої  інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_1   за спірний період   була  керівником  та засновником   ТОВ  «АГРО-СЕЙКО».  Предмет   спору становлять відносини відповідачки як керівника юридичної особи  відповідача. Аналіз змісту та підстав позову  свідчить  про те, що  спір між  сторонами  виник щодо  завдання  юридичній особі  збитків  діями її посадової  особи,  повноваження  якої припинені.   Подібний висновок   висловлено  у постановах  Великої Палати Верховного  Суду  від 11 грудня  2019 року  у справі  №638/15118/16-ц та від  14 квітня  2021  року  у справі  №910/12217/19.
Таким чином,  суд першої  інстанції  прийшов до  вірного висновку,  що даний спір  у справі  є господарським.
 В судовому  засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-СЕЙКО»  - адвокат Камільовський  В. В.  апеляційну  скаргу  підтримав та просив її задовольнити з наведених  в ній підстав.
В судове  засідання інші учасники справи не  з`явились,  про  день, час та місце розгляду справи повідомлені  судом  належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до частин другої та третьої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Частиною першою статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Як вбачається  з матеріалів справи,  відповідно до протоколу  №1 Загальних зборів  засновників (учасників)  ТОВ «АГРО-СЕЙКО»  від  23.02.2015,   ОСОБА_1 є засновником  ТОВ  «АГРО-СЕЙКО», частка якої  у статутному капіталі  цього  товариства становить  90%, що складає  180 000  грн.  
26.02.2015   ОСОБА_1 видала  наказ  про  призначення її директором ТОВ  «АГРО-СЕЙКО».
Відповідно  до копій  видаткових  касових ордерів, в період  часу з 19.05.2020  по   30.12. 2021   ТОВ   «АГРО-СЕЙКО»  видавало   ОСОБА_1   фінансову допомогу, в тому  числі  згідно  договору №2 від  08.04.2020. 
Поворотна фінансова допомога - це  сума коштів,  яка надається  у користування  за договором,  не  передбачає  нарахування  процентів або  іншої  плати  за користування та є обов`язковою до повернення.
Операції з позики грошових коштів оформлюються згідно з вимогами статті 1046 «Договір позики» глави 71 Цивільного кодексу України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. З моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається укладеним.
Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, не посилається на порушення його  корпоративних прав, визначених установчими документами чи законом, а вказує лише на неналежне виконання відповідачем свого договірного зобов`язання (повернути позику), тобто зобов`язання, що виникло на підставі цивільно-правової угоди.
Предметом спору є вимога позивача до відповідача виконати своє зобов`язання, яке виникло на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги щодо повернення отриманих коштів, позовні вимоги обґрунтовано виключно положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини позики.
За таких  підстав даний  спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Подібний за  своїм змістом  висновок наведено  в постанові  Великої Палати Верховного  Суду  від  12 лютого  2020 року  у справі  № 381/4019/18.
З огляду  на  те, що спір, який виник між сторонами,  не  є спором  про  відшкодування збитків, завданих  юридичній  особі її посадовою особою,  повноваження    якої припинені,  суд першої інстанції помилково  застосував до  спірних правовідносин    висновки  Великої Палати Верховного  Суд , які наведені  у постанові   від  11 грудня  2019 року  у справі  №638/15118/16-ц,  та дійшов  неправильного   висновку про те, що    правовідносини,  що виникли між сторонами   за своєю  суттю  є господарськими,  а спір  підлягає  розгляду  в порядку  господарського  судочинства.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування  судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК  України апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-СЕЙКО» - адвоката Камільовського Валентина Валентиновича задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07  лютого  2024 року скасувати.
Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-СЕЙКО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити для продовження  розгляду  до  суду  першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19.06.2024.
 
Суддя - доповідач                                                                            Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук